Справа № 127/3469/17
Провадження №22-ц/772/3106/2017
Головуючий у суді першої інстанції Сичук М. М.
Доповідач :Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Сопруна В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., позивачки-відповідачки ОСОБА_3, її пред-ставника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5

про визначення місця проживання дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року, ухвалене в м. Вінниці за головування судді Сичука М.М.,

В С Т А Н О В И Л А:

16 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернулася у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання ди-тини ( а. с. 2-4 ). Позов мотивований тим, що у сторін по справі від спільного проживання у шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6. Сім'я розпалася через невірність відповідача, однак непорозумінь щодо виховання доньки між колишнім подружжям не виникало. Але 27 січня 2017 року ОСОБА_5 без відома позивачки забрав дитину і повідомив матір, що ОСОБА_6 буде проживати з ним. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_3 звернулася в суд з даним позовом, зазначала, що має час приділяти дівчинці увагу скільки це необхідно, піклуватися про неї, має стабільний дохід, всі необхідні умови для проживання, нормального розвитку доньки, про яку пі-клувалася з самого її народження. Проживання дівчинки в іншій сім'ї відпові-дача негативно впливає на її виховання, здоров'я. За час, який ОСОБА_6 не прожи-ває з матір'ю, вона перестала охайно виконувати домашні завдання, відвідувати гуртки, часто перебуває у пригніченому стані, відмовляється спілкуватися, зне-важливо ставиться до матері, може не вітатися. ОСОБА_3 просила суд її позов задоволити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучена Служба у справах дітей Вінницької міської ра-ди ( а. с. 27 ).

20 квітня 2017 року ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на його стороні Служби у справах дітей Вінницької міської ради про ви-значення місця проживання доньки. Позов мотивований тим, що вони з відпові-дачкою є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюб між ними рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року розірваний. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з матір'ю, але згодом попросилася про-живати з ним, зазначаючи, що мати почала створювати нестерпні умови, грубо з нею поводиться, тому повертатися до матері дитина не бажає. ОСОБА_5 по-силався на те, що має власне житло, працевлаштований, отримує постійний до-хід, достатній для власного утримання та утримання доньки, може створити не-обхідні умови для проживання, нормального, спокійного розвитку дитини. По-зивач за зустрічним позовом вважає, що донька ОСОБА_6 має проживати саме з ним, а не матір'ю ОСОБА_3 ( а. с. 44-46 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2017 року зустрічна позовна заява ОСОБА_5 прийнята до провадження та об'єдна-на з первісним позовом ОСОБА_3 в одне провадження ( а. с. 71 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволений, визначено місце проживання неповно-літньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 640,00 гривень судо-вого збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено ( а. с. 175-178 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відпові-дач-позивач ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його зустрічного позову, визначити місце проживання дитини з ним. Апелянт вважає, що оскар-жуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування усіх фактичних обставин справи, без надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції не враховано ставлення дитини до батьків, а саме її ба-жання проживати саме з батьком. Суд не врахував, що мати дівчинки не має власного житла, проживає у квартирі, що належить йому на праві особистої власності, за час перебування у шлюбі ОСОБА_3 була безробітною, перебува-ла на його утриманні, вперше працевлаштувалася лише у березні 2017 року. До того ж за повідомленням самої дитини мати вдавалася до фізичних розправ та била її, що мало б бути обов'язково враховано судом ( а. с. 181-184 ).

Апелянт, відповідач-позивач ОСОБА_5 20 грудня 2017 року подав апеля-ційному суду заяву, де просить відкласти розгляд справи у зв'язку з його хворо-бою. Колегія суддів апеляційного суду у відповідності з нормами статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути дану справу за апеляційною скаргою на рі-шення суду першої інстанції у відсутності апелянта, оскільки останній належ-ним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а належних і достовірних даних щодо поважності причини неявки його та повноважного представника, адвоката Беліменко В.І. суду не представлено.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, проаналізував-ши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скар-га є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, об'єктивним і справедливим, таким, що відповідає найвищим інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1998 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року шлюб між ними розірваний ( а. с. 5 ). Від спіль-ного проживання у подружжя ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 травня 2009 року ( а. с. 8 ). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2016 року з ОСОБА_5 стягнуто на ко-ристь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 аліменти в роз-мірі 1/4 частини від всіх видів заробітку ( доходу ) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 63 ). Викладені фактичні обставини сторонами у справі не оспорюються, інші обставини судом апеляційної інстанції не встановлені.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються нормами статті 161 глави 13 розділу ІІІ Сімейного кодексу України.

Задовольняючи первісний позов матері ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої доньки з нею, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову батька ОСОБА_5 про визначення місця проживання доньки з ним, суд першої інстанції, керуючись нормами статей 19, 141, 157, 161 СК України, вра-ховуючи положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамбле-єю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», приймаючи до уваги роз'яснення пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», виходив з того, що з досліджених пред-ставлених сторонами у справі доказів безперечно відсутні підстави вважати за можливе розлучити малолітню доньку з матір'ю. При цьому висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 02 жовтня 2017 року № 01-00-011-41861 ( а. с. 153-156 ) про доцільність визначення місця проживання мало-літньої дитини з батьком суд оцінив критично, не визнавши його достатньою підставою для задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 Суд вказав, що да-ний висновок не містить виключних обставин для визнання доцільним розлу-чити доньку з матір'ю. Протилежне суперечило б принципу шостому Деклара-ції прав дитини від 20 листопада 1959 року. Той факт, що дитина, начебто, більш прихильна до батька грунтується виключно на висновку психолога ОСОБА_8, що є суб'єктивною думкою останньої. Водночас асистент кафедри психології Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського ОСОБА_10 у своїх висновках щодо досліджуваної ОСОБА_6 ( а. с. 93-96 ) врахував, що певний проміжок часу мати і донька разом не проживали, стресогенним фактором для дитини виступає саме конфліктна ситу-ація в родині, а не спілкування з нею батьків. Відновлення емоційної стабіль-ності та впевненості дівчинки можливе при роботі батьків та дитини з психо-логом, коли завершаться судові справи і батьки відмовляться від формального і неформального «поділу дитини».

Судом враховано, що згідно виданої директором Комунального закладу «За-гальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 18 Вінницької міської ради» характерис-тики фізичний розвиток ОСОБА_6, 2009 року народження, відповідає її віку. Дівчинка досить добре орієнтується в просторі, координує рухи. Має правильне уявлення про оточуючий світ, країну, місто, вміє мислити, висловлювати свою думку. Активніша на уроках математики. Протягом навчання у першому та другому класах до школи ОСОБА_6 приводила і забирала зі школи мама ОСОБА_3, яка дуже багато уваги приділяє дитині, сприяє її всебічному розвитку, виховує у неї почуття відповідальності. ОСОБА_3 є головою батьківського комітету класу, організовує позакласну роботу з дітьми, роботу батьківського комітету.

Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов проживання ди-тини від 13 лютого 2017 року ОСОБА_3 веде здоровий спосіб життя, цікавить-ся успіхами дитини, приводила та забирала її зі школи, приймає активну участь у житті класу. Відпочинок дівчинки з мамою завжди корисний та активний, вза-ємовідносини у них були довірливі, доброзичливі. Згідно висновків та пропози-ції комісії дитина протягом двох тижнів не проживає з мамою, що негативно впливає на навчальний процес. Дитина перестала охайно виконувати домашні завдання, іноді приходить до школи не підготовлена ( а. с. 12).

Згідно виданої ОСОБА_3 довідки про доходи вона працює членом бригади ресторану «МаДональдз Юкрейн Лтд» та має дохід за період березень-червень 2017 року 15519,84 гривень ( а. с. 122 ).

Батько ОСОБА_6 позитивно характеризується, працевлаштований, однак, як встановив суд першої інстанції, він самочинно змінив місце проживання донь-ки, що призвело до незначного її спілкування з матір'ю, що для дитини такого віку є суттєво негативним фактором. Проживання дівчинки малолітнього віку з матір'ю безсумнівно є більш природнім та відповідає інтересам дитини.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 09 листопада 2017 року, який, вра-ховуючи вік дитини, потребу її саме у материнській турботі, першочергову важливість основних інтересів дівчинки, обґрунтовано визначив місце її прожи-вання з матір'ю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не можна визнати такими, що заслу-говують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесу-ального права. Ці доводи об'єктивно є переоцінкою доказів у справі, свідчать про незгоду з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання ди-тини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частинами першою, другою статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде прожи-вати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та пі-клування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малоліт-ньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківсь-ких обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотич-ними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові ди-тини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 ли-стопада 1959 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, зокрема, у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Апелянт, виклавши у скарзі норми матеріального права стосовно вимог до судових рішень, статей 161, 171 СК України, стверджує, що оскаржуване рі-шення не відповідає інтересам восьмилітньої доньки, ухвалене всупереч її волі та бажання. Судом проігнорований висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 02 жовтня 2017 року № 01-00-011-41861 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_5, не надано оцінки фактам щодо незабезпеченості матері дитини житлом, роботою аж до березня 2017 року, її неналежному вихованню доньки. Натомість судом не взя-то до уваги доводи ОСОБА_5, забезпечення ним дитини належними умовами проживання.

У судовому засіданні апеляційного суду позивачка-відповідачка ОСОБА_3 повідомила про повернення у даний час доньки до неї, матері. Дівчинка поясни-ла, що хоче проживати разом з нею.

Слід мати на увазі, що дитина віку ОСОБА_6 дійсно може змінювати власну думку, свої побажання та висновки щодо питання, з ким із батьків вона хоче мешкати у певні проміжки часу. Це говорить про зміну волі і бажання дитини, які не є сталими і в певній мірі залежать від ставлення до неї, вимог щодо пове-дінки, навчання, виконання обов'язків.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з кимось одним з батьків не є обов'язковим для суду, він не має для останнього імперативного характеру, суд надає йому оцінку нарівні з іншими доказами у справі за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи належність, допусти-мість, достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Посилання апелянта на незабезпеченість позивачки-відповідачки житлом, роботою за час проживання у шлюбі, неналежне її відношення до дитини, побиття останньої не можна визнати достовірними, беззаперечними.

ОСОБА_3 проживає і мешкає у квартирі, що на праві власності належить колишньому подружжю відповідачу-позивачу. Однак твердження останнього щодо тимчасового проживання ОСОБА_3 за місцем постійної реєстрації є спір-ним. Мати дитини після розлучення працевлаштувалася, отримує систематич-ний заробіток, з доказів, доданих до матеріалів справи вбачається, що вона на-лежним чином виконує свої материнські обов'язки по відношенню до ОСОБА_6, за-безпечувала її гарне навчання, відпочинок, виховувала в ній відповідальність за виконання обов'язків відповідно до віку дівчинки.

Слід звернути увагу, що місце проживання апелянта конкретно не визначе-не та він просить визначити місце проживання доньки з ним по місцю прожи-вання матері, де всі вони зареєстровані: у квартирі АДРЕСА_1. Фактично обидві сторони у справі просять визна-чити місце проживання доньки за однією й тією ж адресою, що свідчить про до-тримання, не ущемлення її особистих інтересів, адже ОСОБА_6 народилася, все своє життя, крім періоду проживання з батьком з 27 січня 2017 року, користува-лася вказаним житлом, яке для неї є рідною домівкою. Таким чином слід визна-ти вимоги сторін у справі щодо проживання дитини за однією й тією ж адресою такими, що виникли виключно з вимоги матері про повернення доньки у звичне для неї помешкання.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

27 лютого 1991 року Україною ратифікована Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка визначає основоположні засади у сфері захисту прав дитини.

Відповідно до положень Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за за-безпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Нормами статей 1-3 цієї Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приді-ляться якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благо-получчя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї перед законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Вбачається необхідним визнати, що права та інтереси позивачки-відповідач-ки ОСОБА_3 як матері малолітньої доньки оспорені відповідачем-позивачем безпідставно, тому підлягають судовому захистові.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за-лишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо ви-знає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм ма-теріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволен-ня.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, яким буде 26 грудня 2017 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис О.Ю. Береговий

Підпис В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко