Справа № 136/1788/16-ц Провадження № 22-ц/772/278/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2016 року,

встановила:

У листопаді 2016 року позивач ПАТ "Акцент - Банк" звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилається на те, що 01.11.2013 року між позивачем ПАТ "Акцент - Банк" і відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір №АВН0RG102470117, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 4999,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 12.10.2016 року в нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 11 139,95 грн., з них: 3102, 54 грн. - заборгованість за кредитом; 4,55 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3587,76 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 506,66 грн. - штраф (відсоткова складова), яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача, а також понесені позивачем судові витрати.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Акцент - Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач у справі ПАТ "Акцент - Банк", посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості до моменту розірвання кредитного договору станом на 20.11.2014 року.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції представник скаржника позивача у справі ПАТ "Акцент - Банк" не зявився, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Відповідач у справі ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача у справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Судом установлено, що01.11.2013 року між ПАТ "Акцент - Банк" і відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір №АВН0RG102470117, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 4999,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12.09.2014 року, яке набрало законної сили 20.11.2014 року було розірвано договір по заяві позичальника №АВНОRG102470117 від 01 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ Акцент-Банк.

Відповідно до приписів ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За приписами частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною п'ятою цієї статті встановлено, що якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ Акцент-Банк, суд першої інстанції виходив з того, що ураховуючи встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, а також те, що сторона самостійно обирає способи захисту її порушених прав, які визначені законом чи договором, суд дійшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки матеріали справи не містять фактів порушення прав позивача зі сторони відповідача, які б підлягали захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не повністю з огляду на зазначене.

Установлено, що 01.11.2013 року між ПАТ "Акцент - Банк" і відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір №АВН0RG102470117, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 4999,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ПАТ "Акцент - Банк" , надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі 4999,68 грн., свої зобовязання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі.

Згідно вимог статей 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,526,527,530,1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до кредитного договору відповідач зобовязався в період з 25 по 29 число кожного місяця сплачувати Банку щомісячний платіж у сумі 139,14 грн., з 30.04.2014 року 288,63 грн. для погашення заборгованості за даним кредитним договором. Останній платіж відповідач ОСОБА_2 здійснив 26.09.2014 року в сумі 295, 00 грн., що відображено в розрахунку заборгованості.

Разом з тим, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12.09.2014 року, яке набрало законної сили 20.11.2014 року було розірвано договір по заяві позичальника №АВНОRG102470117 від 01 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ Акцент-Банк.

Відповідно до приписів ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За приписами частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною п'ятою цієї статті встановлено, що якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Разом з тим розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання.

Оскільки судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, а рішення суду від 12.09.2014 року набрало законної сили лише 20.11.2014 року, тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право вимоги до відповідача на стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 01.11.2013 року по 20.11.2014 року.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, не врахувавши право позивача на отримання заборгованості до моменту розірвання договору.

Згідно частин 1,4 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином розірвання кредитного договору між сторонами з 20.11.2014 року не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пе ревіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів переконана, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено порушення вимог як матеріального так і процесуального закону, належним чином не перевірено доводи позову, не наведено достатніх мотивів прийнятого ним рішення, а тому суд дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні даного позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування матеріального або процесуального права.

Зазначені в сукупності обставини, свідчать про неповне зясування судом обставин по справі, неналежну оцінку судом усіх наявних у матеріалах справи доказів, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно частин 1,5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0RG102470117 від 01.11.2013 року за період з 01.11.2013 року по 20.11.2014 року в сумі 3252,39 гривень, яка складається з наступного:

3102,54 гривень заборгованість за тілом кредитом;

0,36 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

149,49 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом;

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 402,32 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_3

Судді : /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: