АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/311/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівВініченка Б. Б., Новікова О. М.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаського державного технологічного університету про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду із даним позовом, яким, з урахуванням послідуючих уточнень, зокрема, заяви від 28.11.2016, просила поновити її на посаді доцента кафедри прикладної лінгвістики ЧДТУ з 01.09.2016 на умовах строкового трудового договору від 23.11.2015; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18550,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Крім того, ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28.11.2016 справа в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення вченої ради Лінгвістичного факультету, оформлене протоколом №1 від 30.08.2016 щодо встановлення результатів голосування за не продовження контракту з ОСОБА_6 терміном на 1 рік в частині «не рекомендувати в.о. ректора ЧДТУ прийняти на посаду доцента кафедри прикладної лінгвістики ОСОБА_6.», - закрита провадженням, на підставі ст. 205 ЦПК України.

Дана ухвала суду набрала законної сили.

Позовні вимоги у справі обґрунтовано тим, що позивач з 23.11.2015 працювала на посаді доцента кафедри прикладної лінгвістики ЧДТУ на умовах строкового трудового договору за наказом №491-к від 23.11.2015.

Наказом №376-к від 30.08.2016 позивач звільнена з роботи 31.08.2016 з формулюванням: «у зв'язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України». Як вказано у наказі №376-к, підставою для звільнення стало рішення вченої ради Лінгвістичного факультету, оформлене протоколом №1 від 30.08.2016, яке введене в дію розпорядженням декана Лінгвістичного факультету Білик Л.І. від 30.08.2016.

Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки відсутні підстави для припинення строкового трудового договору, укладеного між сторонами, до настання певної події - заміщення вакантної посади доцента кафедри прикладної лінгвістики, шляхом обрання на цю посаду іншої особи. Зазначає, що вона працювала на умовах строкового трудового договору, укладеного не до конкретної дати, а до настання певної події, дата якої наперед визначена не була, що підтверджується штатним формуляром науково-педагогічних працівників ЧДТУ станом на січень 2016 року.

Оскільки, станом на 31.08.2016 на посаду доцента кафедри прикладної лінгвістики жодна особа обрана не була, позивач вважає, що вибори мали бути визнані такими, що не відбулись. При цьому, посада доцента, на якій перебувала ОСОБА_6, заміщена так і не була, отже підстав для припинення з нею строкового трудового договору, укладеного до обрання за конкурсом, не виникало.

Указані фактичні обставини є підставами для поновлення позивача на займаній посаді та стягнення з відповідача на її користь компенсації за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 28.11.2016 - 62 робочих дні) в розмірі 18550,40 грн. (62 роб.дні х 299,20грн. середньоденна зарплата).

Також позивач вказує, що їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 5000,00 грн., яка полягає в тому, що звільнення з роботи негативно позначилось на матеріальному забезпеченні її сім'ї, в якій росте малолітня дитина; звільнення відбулось в той же час, коли було звільнено з роботи чоловіка позивача; на даний час не має можливості працевлаштуватись, враховуючи специфіку організації роботи в системі освіти; моральні страждання через неможливість реалізувати свій науковий і викладацький потенціал; пережитий стрес та моральне приниження спричинили погіршення здоров'я та нервово-психічне напруження, що позначилось на спілкуванні з членами родини, близькими та оточуючими людьми; позивач змушена докладати додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28.11.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вказує на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, та на те, що наказом №491-к від 23.11.2015 змінені умови праці позивача, зокрема, в частині строків трудових відносин, чого суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував; положення про порядок обрання за конкурсом на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників ЧДТУ не передбачає тривалість трудових відносин з працівником до закінчення поточного навчального року, про що вказав суд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вони є необґрунтованими, а звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що згідно наказу №325-к від 19.08.2015 ОСОБА_6 доцент кафедри прикладної лінгвістики ЧДТУ звільнена з посади з 31.08.2015 у зв'язку із закінченням строку контракту/трудового договору, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України.

01.09.2015 ОСОБА_6 подала до Черкаського державного технологічного університету заяву на ім'я ректора про прийняття її на роботу до ЧДТУ на посаду доцента кафедри прикладної лінгвістики на 0,95 ставки до обрання за конкурсом з 01.09.2015.

На підставі поданої заяви, наказом №346-к від 01.09.2015 ОСОБА_6 прийнята до обрання за конкурсом на посаду доцента кафедри прикладної лінгвістики з 01.09.2015 на 0,95 ставки від посадового окладу з відповідними доплатою та надбавкою.

01.10.2015 ОСОБА_6 подала в.о. ректору ЧДТУ заяву про прийняття/переведення її на посаду доцента кафедри прикладної лінгвістики на 0,95 ставки на умовах строкового трудового договору з 01.10.2015 по 31.08.2016.

Наказом №403-к від 01.10.2015 ОСОБА_6, як науково-педагогічний працівник, що прийнята до обрання за конкурсом, переведена на умови строкового трудового договору зі збереженням умов оплати праці з 01.10.2015 по 31.08.2016 на посаду доцента на 0,95 ставки на підставі поданої заяви.

Далі, на підставі поданої ОСОБА_6 23.11.2015 заяви, п.2 наказу №491-к від 23.11.2015 вона переведена з 0,95 ставки на повну ставку доцента кафедри прикладної лінгвістики з відповідними доплатами та надбавками до обрання за конкурсом.

Тобто підставою для припинення трудових відносин зазначено обрання за конкурсом на займану посаду.

Наказом №376-к від 30.08.2016 ОСОБА_6 звільнена з посади доцента кафедри прикладної лінгвістики з 31.08.2016 у зв'язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що наказом в.о. ректора ЧДТУ №287-к від 04.07.2016 оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників навчального закладу, зокрема - доцентів кафедри прикладної лінгвістики.

06.07.2016 ОСОБА_6 подала в.о. ректора ЧДТУ заяву про допуск її до участі у конкурсі на зміщення вакантної посади доцента кафедри прикладної лінгвістики.

Відповідно до рішення, викладеного у протоколі №2 засідання конкурсної комісії для надання рекомендацій вченим радам ЧДТУ (факультетів) щодо відбору кандидатів на заміщення вакантних посад НПП у ЧДТУ, оголошених наказом №287-к від 04.07.2016, - рекомендовано вченій раді факультету обрати ОСОБА_6 на посаду доцента кафедри.

Відповідно до рішення, викладеного у протоколі №2 засідання вченої ради лінгвістичного факультету від 30.08.2016, ОСОБА_6 не рекомендована на посаду доцента кафедри прикладної лінгвістики, тобто не була обрана.

Пунктом 7 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт) тощо.

Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП).

Відповідно до ч.3ст.21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 54 ЗУ «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, зокрема, за контрактом.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 статті 36 КЗпП України визначено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Із системного аналізу вищевикладених норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається таке.

Позивач перебувала у трудових відносинах із позивачем на підставі наказу №346-к від 01.09.2015. Умови праці позивача змінювалися, зокрема, наказом №403-к від 01.10.2015 та наказу №491-к від 23.11.2015 (останнім у часі).

Пунктом 2 наказу №491-к від 23.11.2015 встановлено, що позивач працює до обрання за конкурсом .

Отже саме ця обставина є підставою для припинення трудових відносин з позивачем. Слід врахувати, що останнім наказом від 23.11.2015 змінено строк трудових відносин, зазначений в попередніх наказах щодо умов праці позивача. Отже строк трудових відносин з позивачем безсумнівно визначається саме наказом від 23.11.2015.

У світлі викладеного, висновки суду першої інстанції про визначення строку трудових відносин між сторонами у справі згідно наказу №403-к від 01.10.2015, тобто протягом навчального року, який закінчився 31.08.2016, є помилковими у зв'язку з тим, що вказаний строк змінено чинним наказом №491-к від 23.11.2015, який винесено пізніше.

Таким чином для встановлення наявності підстав для припинення строкових трудових відносин з позивачем необхідно визначити чи мало місце обрання за конкурсом на займану позивачем посаду.

Частиною 3 статті 54 ЗУ «Про освіту» передбачено, що прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.55 ЗУ «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу. В окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

Порядок обрання та прийняття на роботу науково-педагогічний працівників передбачений Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 24.12.2002 №744.

На підставі вищевказаного Положення, вченою радою ЧДТУ 01-02.09.2015 схвалено Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників у Черкаському державному технологічному університеті (а.с.62-65).

Відповідно до п.п.5.7, 5.11 цього положення вчена рада факультету приймає рішення про обрання за конкурсом на вакантні посади, зокрема, доцентів; п.5.23 - рішення ради факультету при проведенні конкурсу є дійсним, якщо в голосуванні взяли участь не меншу 2/3 членів цієї ради. обраним вважається претендент, який здобув більше 50% голосів членів вченої ради, які брали участь у голосуванні; п.5.24 - якщо при проведенні конкурсу на відповідну посаду не було подано жодної заяви, або жоден із претендентів не набрав більше 50% голосів присутніх членів вченої ради, конкурс є таким, що не відбувся і оголошується повторно.

Судом встановлено, що згідно наказу в.о. ректора ЧДТУ №287-к від 04.07.2016 оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників навчального закладу, зокрема - доцентів кафедри прикладної лінгвістики.

Відповідно до протоколу №1 засідання вченої ради лінгвістичного факультету від 30.08.2016 (а.с.169-175), ОСОБА_6 не рекомендована на посаду доцента кафедри прикладної лінгвістики, тобто не була обрана.

З аналізу змісту вказаного протоколу слідує, що в розумінні вищенаведених вимог п.5.24 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників у ЧДТУ, конкурс на заміщення вакантної посади доцента кафедри прикладної лінгвістики, яку обіймала позивач, є таким, що взагалі не відбувся, оскільки жоден із претендентів не набрав більше 50% голосів присутніх членів вченої ради.

Посилання сторін на юридично некоректне викладення роботодавцем в наказі про прийняття на роботу позивачки строку дії трудового договору не може бути витлумачене судом в бік порушення прав працівника. Тому, суд при розгляді даної справи виходить з того, що строк дії трудового договору ОСОБА_6 був укладений до обрання за конкурсом на посаду, яку займала позивачка, тієї особи, яка призначена в результаті проведення конкурсу, в тому числі і нею самою.

Отже, підстави для припинення строкових трудових відносин з позивачкою, про яку йдеться в наказі №491-к від 23.11.2015, не було.

При цьому слід зауважити, що найважливішим способом забезпечення рівності при прийнятті на роботу є конкурс. Відповідно до ч.11 ст.55 ЗУ «Про освіту» на конкурсній основі здійснюється прийняття на роботу науково-педагогічних працівників. Це правило сформульоване як імперативна норма, що є однією із гарантій рівного доступу громадян при прийнятті на роботу.

Таким чином, суд вважає, що підстав для звільнення позивача у зв'язку із закінченням строку дії договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України не було, оскільки подія, визначена в строковому договорі, не відбулася, тобто заміщення вакансії у встановленому законодавством порядку шляхом проведення конкурсу на посаду доцента кафедри прикладної лінгвістики не було.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За змістом п.18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивача слід поновити на посаді доцента кафедри прикладної лінгвістики.

Відповідно до ч. 12 ст. 55 ЗУ «Про вищу освіту» в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачка працювала до кінця навчального року, оскільки ч. 12 ст. 55 ЗУ «Про вищу освіту», на яку послався суд, не передбачає припинення трудових відносин з працівником, який заміщував вакантну посаду за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році, із закінченням навчального року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Далі, пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 передбачено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Пунктом 32 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктами 5 та 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про середню заробітну плату позивача від 20.09.2016 (а.с.52) її середньоденна заробітна плата становить 299,20 грн., що судом перевірено та сторонами не заперечується. Часом вимушеного прогулу є проміжок з 31.08.2016 (перший день звільнення позивача) по 19.01.2016 (час її поновлення судом), до якого входять 99 робочих днів, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути 29620,80 грн. у якості компенсації за час вимішеного прогулу.

Далі, згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі вищевикладеного, у зв'язку з тим, що незаконне звільнення позивачки безсумнівно завдало їй моральних страждань, які полягали, зокрема, в тому, що безробіття негативно позначилось на матеріальному забезпеченні її сім'ї та перешкодило професійній самореалізації позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. На думку колегії суддів саме такий розмір відшкодування відповідає засадам розумності та справедливості.

Згідно ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28.11.2016 слід скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача до державного бюджету України у зв'язку із задоволенням позовних вимог (1 немайнова та 1 майнова) слід стягнути судовий збір, від сплати якого позивача звільнено згідно ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаського державного технологічного університету про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Позов ОСОБА_6 до Черкаського державного технологічного університету про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити .

Поновити ОСОБА_6 на посаді доцента кафедри прикладної лінгвістики Черкаського державного технологічного університету на умовах строкового трудового договору від 23.11.2015.

Стягнути з Черкаського державного технологічного університету на користь ОСОБА_6 29620,80 грн. у якості компенсації за час вимішеного прогулу та 5000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Черкаського державного технологічного університету на користь державного бюджету України 1102,40 грн. судового збору.

Допустити рішення суду в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :