АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1107/14-ц 22-ц/774/141/К/17
Справа № 216/1107/14-ц Головуючий в 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/141/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 27 (4) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 на рішення Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_6 про припинення правовідносин, які виникли на підставі договору поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, який уточнив 25.03.2015 року (а.с. 140 том 1) та в обґрунтування позову зазначив, що 13.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № CM-SME0AU/043/2007, за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 175000 доларів США.

15 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR-SME0AU/043/2007/2, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_6 всіх боргових зобовязань перед Банком за даним договором № CM-SME0AU/043/2007 від 13.02.2007 року.

Позичальник не здійснив погашення кредиту за кредитним договором, у звязку з чим 17.06.2011 року поручителю ОСОБА_3 була направлена вимога виконати боргові зобовязання.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CM-SME0AU/043/2007 від 13.02.2007 року.

У звязку з невиконанням зобовязань за зазначеним кредитним договором, станом на 06.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 10080800,03 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту 84602,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті, відповідно до курсу НБУ складає 1937140,38 грн.; заборгованості по відсоткам 10078,75 доларів США, що в гривневому еквіваленті, відповідно до курсу НБУ складає 230773,59 грн. та заборгованості по пені 7912886,06 грн.

Просили суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору.

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг України» про припинення правовідносин, які виникли на підставі договору поруки, який неодноразово уточнював, останній раз 25 квітня 2016 року (а.с. 25-27 том 2) та в обґрунтування позову зазначив, що 15 лютого 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № CM-SME0AU/043/2007 від 13.02.2007 року, в якій сторони домовились про збільшення фіксованої процентної ставки до рівня 6,5% річних + FIDR на період з 15.02.2010 року по 11.07.2010 року, а з 12.07.2010 року і до повного погашення зобовязань за кредитним договором буде використовуватись плаваюча процентна ставка на рівні 15,86% + FIDR, без його згоди, оскільки п. 3 ч. 1 кредитного договору була встановлена плаваюча процентна ставка на рівні фіксованого відсотка 5,0% річних + FIDR на весь строк дії кредитного договору.

Крім того, додатковою угодою № 2 від 15 лютого 2010 року до зазначеного кредитного договору, сторони домовились про внесення доповнень до кредитного договору наступного змісту: «У випадку порушення позичальником будь-яких зобовязань, встановлених п. 1 цього додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток підвищується на 2% річних в порядку, передбаченому цим додатковим договором».

Письмової згоди за збільшення фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотка на 2% він не давав.

Крім того, 18.12.2009 року позичальником ОСОБА_6 було отримано від Банку досудову вимогу від 01.07.2009 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, в якій Банк наполягає на достроковому виконанні зобовязання за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів, чим змінює кінцеву дату повернення кредиту з 13.02.2011 року на 17.01.2010 року, розширюючи таким чином зміст основаного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, без згоди поручителя.

Таким чином вважає, що у звязку із зміною зобовязання без згоди поручителя, збільшився обсяг його відповідальності, що є підставою для припинення поруки.

Також зазначає, що договір поруки № SR-SME0AU/043/2007/2 від 15.02.2010 року не містить в собі строку його дії та, оскільки Банк змінив кінцеву дату виконання основного зобовязання з 13.02.2011 року на 17.01.2010 року, а протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який сплинув 16.07.2010 року, не предявив вимоги до нього, як до поручителя, порука також припиняється.

Із зазначеним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду лише 10 лютого 2014 року, тобто після спливу строку, встановленого ч. 4 ст. 559 УК України, що само по собі припиняє поруку.

Просив суд припинити правовідносини, які виникли на підставі договору поруки № SR-SME0AU/043/2007/2 від 15.02.2010 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3

Рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2016 року, уточнені позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CM-SME0AU/043/2007 від 13.02.2007 року, яка станом на 06.03.2015 року складає 10080800,03 грн., з яких: заборгованість за кредитом 84602,20 доларів США, заборгованість по відсоткам 10078,75 доларів США, а всього 94680,95 доларів США, що по курсу НБУ станом на 06.03.2015 року, є еквівалентним 2167913,97 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 7912886,06 грн., разом 10080800,03 грн., а також судовий збір 3654 грн.

У задоволенні уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про припинення правовідносин, виниклих на підставі договору поруки відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та нового рішення про задоволення його уточнених зустрічних позовних вимог про припинення поруки та відмову в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Вважає, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні зустрічного позову про припинення поруки, оскільки відповідно до частин 1 і 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності та позов до поручителя подано поза межами шестимісячного строку.

Зазначає, що судом не враховано, що письмової згоди на збільшення фіксованої процентної чи фіксованого відсотка на 2% він не давав,

Також судом не звернуто увагу на те, що Банком було змінено кінцевий термін виконання основного зобовязання з 13.02.2011 року на 17.01.2010 року, а тому кінцевий шестимісячний термін предявлення вимоги до поручителя закінчився ще 16.07.2010 року, в той час, як із зазначеним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду лише 10.02.2014 року, тобто після спливу строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та третьою особою ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № СМ-SMEOAU/043/2007, відповідно до умов якого, позичальник ОСОБА_6 отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 175000,00 доларів США, з відсотковою ставкою 5,0% + FIDR* (процентна ставка по строковим депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору; в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банка ставка FIDR* може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим Договором; інформація щодо розміру ставки FIDR* розміщується на сайті банку, та в приміщеннях банку (головний офіс, в інших відділеннях), з цільовим призначенням на споживчі цілі, зі строком користування до 13.02.2011 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну (а.с. 41-47 том 1).

Пунктом 4 даного договору, позичальник зобовязався щомісяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами, з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

15 лютого 2010 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13.02.2007 року, яким внесені зміни до п.3.1. кредитного договору, а саме: на період з 15.02.2010 року по 11.07.2010 року, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка в розмірі 6,5%, що є значно меншою за попередньо-встановленою плаваючою відсотковою ставкою 5,0% + FIDR. Пунктом 3.2. передбачено, що на період з 12.07.2010 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 15,86% + FIDR (а.с. 42-44 том 2).

В той же день, 15 лютого 2010 року між сторонами був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13.02.2007 року та зазначено, що у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобовязань, встановлених п.п. 1 цього додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка)) підвищується на 2% річних, в порядку, передбаченому цим додатковим договором (а.с. 45 том 2).

Також 15 лютого 2010 року, з метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № СR-SMEOAU/043/2007/2, згідно умов якого, ОСОБА_3, як поручитель, зобовязався відповідати за виконання Позичальником договірних зобовязань по кредитному договору № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13.02.2007 року, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками (а.с. 49-50 том 1).

Відповідно до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Банк відповідно до п. 3.1. в порядку та на умовах цього Договору продав (переуступив) новому кредитору права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку № 1 до договору), новий кредитор прийняв такий кредитний портфель та зобовязався сплатити на користь Банку певну суму коштів. З моменту відступлення Банком прав новому кредитору, вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі, повязані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Додаток № 1 до Договору підтверджує передачу новому кредитору право вимоги за кредитним договором № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13.02.2007 року та договором поруки № СR-SMEOAU/043/2007/2 від 15.02.2007 року (а.с. 68-75 том 1).

Звертаючись з позовом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначив, що у звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_6 зобовязань за кредитним договором, з відповідача, як поручителя, підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 10080800,03 грн.

Задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Тобто, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як вбачається з кредитного договору № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13.02.2007 року, строком виконання зобовязань за кредитним договором та датою повернення останнього платежу є 13.02.2011 року. Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (повернення платежів), що входить до змісту основного зобов'язання, яке виникло на основі договору.

В п. 4.1 договору поруки зазначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_6 строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» використав, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право на дострокове повернення кредиту, надіславши 17 червня 2011 року за № 13059 поручителю ОСОБА_3 досудову Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів за кредитним договором № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13.02.2007 року, в строк протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги (а.с. 186 том 2).

Зазначену Вимогу відповідач ОСОБА_3 отримав 30 червня 2011 року (а.с. 188 том 2).

Таким чином, при зміні Банком, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов'язання, шестимісячний строк, протягом якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право звернутись з позовом до поручителя повинен обчислюватись з 30 липня 2011 року, однак, оскільки такі вимоги були заявлені до ОСОБА_3, як до поручителя, 13 лютого 2014 року, тобто більше ніж через два роки після настання строку виконання зобов'язань, який сплинув 30.01.2012 року, в силу положень ст. 559 ЦК України, порука припинилась.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції зазначені вимоги Закону не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а тому погоджується в цій частині з апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

Звертаючись із зустрічним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що порука повинна бути припиненою з тих підстав, що він не давав згоди на збільшення фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотка, у звязку з чим збільшився обсяг відповідальності, а, крім того, оскільки позичальником ОСОБА_6 18.12.2009 року від позивача було отримано вимогу про дострокове повернення кредиту, відповідно до якої змінився кінцевий строк виконання основного зобовязання, який сплинув 16.07.2010 року, а позивач протягом 6 місяців з цього строку не звернувся з позовом до нього, як до поручителя.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості зазначених позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № CM-SME0AU/043/2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено 13 лютого 2007 року.

15 лютого 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено додаткові договори № 1 та № 2 до кредитного договору № CM-SME0AU/043/2007 від 13.02.2007 року.

Договір поруки № SR-SME0AU/043/2007/2 між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено 15 лютого 2010 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а письмової згоди на збільшення фіксованої процентної чи фіксованого відсотка на 2% ОСОБА_3 не давав, оскільки додаткові договори № 1 та № 2 від 15.02.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено до укладання договору поруки № SR-SME0AU/043/2007/2 між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк», у звязку з чим це не може біти підставою для припинення договору поруки.

Згідно пп. 2.2.1 п. 2.1 договору поруки, в разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобовязань та/чи інших зобовязань боржника за кредитним договором після укладання цього договору, такі зобовязання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а цей пункт договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

Також, умовами договору поруки передбачено, що ОСОБА_3, як поручитель, зобовязався відповідати за виконання позичальником договірних зобовязань по кредитному договору з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Банком було змінено кінцевий термін виконання основного зобовязання з 13.02.2011 року на 17.01.2010 року, шляхом направлення позичальнику ОСОБА_6 досудової вимоги від 01.07.2009 року про дострокове повернення кредиту, яку ОСОБА_6 отримав 18.12.2009 року, а тому кінцевий шестимісячний термін предявлення вимоги до поручителя закінчився ще 16.07.2010 року, в той час, як із зазначеним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду лише 10.02.2014 року, тобто після спливу строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, - колегія суддів не бере до уваги, оскілки зазначене також не може бути підставою для припинення договору поруки, який був укладений з ОСОБА_3 тільки 15 лютого 2010 року.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення договору поруки та вважає вірним посилання суду про те, що відповідно до п. 2.3.1. Договору поруки, ОСОБА_3 ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобовязаннями. Будь-яке посилання в тексті цього Договору на положення Кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2016 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_7