Справа № 477/167/17
Провадження № 2/477/407/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Лиманівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті громадянина ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,31 га, виділену для ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: Миколаївська область, Вітовський (раніше Жовтневий) район, с. Лимани, вул. Південна, 15 (раніше вул. Пролетарська, 17).

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті ОСОБА_2 залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку за заповітом, через незастережні виправлення у правовстановлюючому документі.

Посилаючись на те, що він прийняв спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданим державним актом про право власності на землю та довідками сільської ради підтверджується її належність померлому, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 15 березня 2017 року до участі в ній в якості правонаступника первісного відповідача була залучена Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, оскільки рішенням № 1 від 5 січня 2017 року Галицинівської сільської ради Миколаївської області Лиманівська сільська рада була обєднана в Галицинівську об'єднану територіальну громаду Миколаївської області.

В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від представника позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі та участі позивача, а позов задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання також не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав листа про визнання позову, в якому також зазначив можливість розглянути справу без його участі.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

6 квітня 2004 року в с. Лимани Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є земельна ділянка, площею 0,31 га, виділена для ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с. Лимани, вул. Пролетарська, 17.

Ділянка належала йому на праві приватної власності відповідно до державного акту серії МК № 056608, виданого 20 квітня 1994 року Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Рішенням Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 3 від 3 травня 2000 року адреса розташування ділянки в с. Лимани була змінена з вул. Пролетарська 17 на вул. Пролетарська, 15, а рішенням тієї ж сільської ради № 7 від 5 жовтня 2015 року назва вулиці була змінена з Пролетарська на Південну.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У заповіті заповідач має право визначити обсяг спадщини, що має спадкуватися, а також охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому, має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України).

За свого життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 14 серпня 2003 року секретарем виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, відповідно до якого він заповів на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, ОСОБА_1, тобто позивачу в справі.

Він, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки вчасно, в передбачений законом шестимісячний термін, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1217 та ст. 1223 ЦК України).

Однак, ОСОБА_1 отримав від нотаріуса письмове розяснення про неможливість оформлення спадщини на вказану земельну ділянку в нотаріальному порядку, оскільки не представив належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документ на спадкову ділянку: в ньому є виправлення (дописки) щодо адреси розташування здійснені після його видачі та оформлення.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом.

В теперішній час перереєструвати ділянку і оформити державний акт неможливо в зв'язку зі зміною законодавства щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, в тому числі і прийняттям Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Однак належність земельної ділянки померлому підтверджується самим державним актом, виданим відділом Держгеокадастру в Жовтневому районі Миколаївській області (а.с.8), а технічним паспортом на будинок, в якому схематично зображено ділянку, розмір якої співпадає з розмірами ділянки, зазначеної в державному акті.

Це свідчать про те, що ОСОБА_2 за свого життя законно, на праві приватної власності належала зазначена земельна ділянка.

Саме по собі виправлення щодо адреси розташування ділянки у правовстановлюючому документі не скасовує належність померлому на праві власності ділянки, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала за життя ОСОБА_2 і дане майно після його смерті входить до складу спадщини і тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як спадкоємцю за заповітом, який прийняв спадщину.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 6 квітня 2004 року, на земельну ділянку, площею 0,31 га, виділену для ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: Миколаївська область, Вітовський (раніше Жовтневий) район Миколаївської області, с. Лимани, вул. Південна, 15 (вул. Пролетарська 17), яка належала йому відповідно до державного акту, серії МК № 056608, виданого 20 квітня 1994 року Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду України в Миколаївській області через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий

Суддя Р.В. Козаченко