АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/510/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Пономаренка В. В.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

представника відповідача ОСОБА_1

адвоката Райнова Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу комунального закладу Київської обласної ради " Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу Київської обласної ради " Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального закладу Київської обласної ради " Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" про поновлення на роботі, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.09.2015 року він був прийнятий на посаду медичної сестри до комунального закладу Київської обласної ради " Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання".

29.05.2016 року він отримав повістку про виклик на 13.06.2016 року до Городищенського РВК Черкаської області для проходження строкової військової служби. Згідно розпорядження №59 від 14.06.2016 року, за заявою ОСОБА_2 , він перебував у відпустці за власний рахунок з 01.06.2016 року по 12.06.2016 року.

Станом на 07.10.2016 року він є військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №442 від 16.09.2016 року та витягом з наказу від 20.07.2016 року, №158-ос.

Наказом №260-п від 03.08.2016 року позивача звільнено з посади медичної сестри 13.06.2016 року, на підставі п.З ст.36 КЗпП України, в зв`язку з призовом на строкову військову службу.

Позивач стверджує, що його звільнення є незаконним та просив суд скасувати наказ про звільнення від 03.08.2016 року №260-п. Поновити ОСОБА_2 на посаді медичної сестри комунального закладу Київської обласної ради " Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з моменту звільнення.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено. Скасовано наказ комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» від 03.08.2016 року, №260-П про звільнення ОСОБА_2 13.06.2016 року та поновлено на посаді медичної сестри. Стягнуто з комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.06.2016 року по час ухвалення рішення, що становить 6645,90 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням директор комунального закладу Київської обласної ради " Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до комунального закладу Київської обласної ради " Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" про поновлення на роботі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 07.09.2015 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду медичної сестри до комунального закладу Київської обласної ради " Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання".

29.05.2016 року ОСОБА_2 отримав повістку про виклик на 13.06.2016 року до Городищенського РВК Черкаської області для проходження строкової військової служби. Згідно розпорядження №59 від 14.06.2016 року, за заявою ОСОБА_2 , він перебував у відпустці за власний рахунок з 01.06.2016 року по 12.06.2016 року.

14.06.2016 року, ОСОБА_2 , був відправлений до військової частини № НОМЕР_2 м. Черкаси, команда № НОМЕР_3 , для проходження строкової військової служби, що підтверджується довідкою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії наказу т.в.о. начальника 2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.07.2016 року, №158-ос, солдат ОСОБА_2 , який прибув для подальшого проходження строкової військової служби з військової частини № НОМЕР_2 м. Черкаси, зарахований до списків особового складу загону.

Наказом №260-п від 03.08.2016 року позивача звільнено з посади медичної сестри 13.06.2016 року, на підставі п.З ст.36 КЗпП України, в зв`язку з призовом на строкову військову службу.

Вважаючи своє звільнення незаконним, так як він призваний та проходить строкову військову службу в особливий період, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частинами 1 та 2 статті 2 цього ж закону передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоровця і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Строкова військова служба, згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є видом військової служби.

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції на 09.04.2015 року - дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Статтею 119 КЗпП України (в редакції станом на 14..06.2016 року) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Згідно з ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

Тому встановивши, що на час призову та проходження строкової військової служби в Збройних Силах України позивача ОСОБА_2 діяв особливий період, який не скасований окремим Указом Президента України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача та поновлення його на посаді.

Доводи апелянта про те, що на час звільнення позивача з роботи не було оголошено мобілізації чи воєнного стану, а тому ОСОБА_2 звільнили з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП України без порушення чинного законодавства є безпідставними, так як на час звільнення позивача з роботи діяв особливий період, який не був скасований окремим Указом Президента України та являється окремою підставою збереження соціальної гарантії в вигляді збереження місця роботи, посади та компенсації із бюджету середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Інші доводи апелянта також уважно перевірені судом апеляційної інстанції та визнані безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу комунального закладу Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 року відхилити, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :