Єдиний унікальний номер 236/2340/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2027/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Жданової В.С., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2016 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Бєлоусова А.Є. в місті Лимані в справі номер 236/2340/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу, стягнення збитків, завданих невиконанням договору, та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу, стягнення збитків, завданих невиконанням договору, та моральної шкоди, обґрунтовуючи своїх вимог тим, що 2 червня 2011 року між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами та земельної ділянки, розташованих за адресою: Донецька область, Краснолиманський район, с. Торське, вул. Хвойна, 2, згідно якого відповідачі мали укласти з позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна до 1 серпня 2011 року.

На виконання попереднього договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 4190,00 доларів США, представнику відповідача ОСОБА_5 передав кошти в розмірі 1500,00 грн., що підтверджується розписками, перерахував на рахунок ОСОБА_4 у банківській установі 600,00 грн. та сплатив заборгованість за спожиту електроенергію в житловому будинку і податок на землю за земельну ділянку.

Проте, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вимагали від позивача істотного збільшення ціни за купівлю-продаж нерухомого майна, а після його відмови почали уникати спілкування з позивачем з приводу укладення договору купівлі-продажу майна. Сплачені позивачем кошти не повернули, нерухоме майно позивачу не передали.

У звязку з тим, що відповідачі не виконали покладені на них зобовязання за попереднім договором купівлі-продажу будинку з належними до нього будівлями і спорудами та земельної ділянки, позивач просив суд розірвати попередній договір купівлі-продажу від 2 червня 2011 року, стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 111812,00 грн., неустойку в розмірі 207970,00 грн., збитки за зміну умов зобовязання в односторонньому порядку в розмірі 78231,00 грн., упущену вигоду в розмірі 272065,00 грн., вартість оплати оголошення в газеті «Урядовий курєр» 427,00 грн., за копіювання 70,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 400000,00 грн.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу, стягнення збитків, завданих невиконанням договору, та моральної шкоди задоволено частково.

Розірвано попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони, припинивши зобовязання сторін за цим договором.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 забезпечувальний платіж за договором в розмірі 110071,30 грн. в рівних долях по 55035,65 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі 2100,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 29 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням не погодився ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2016 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 відповідних грошових коштів.

Доводами апеляційної скарги наведено, що позивачем при зверненні до суду була порушена підсудність, передбачена ст. ст. 109, 113 ЦПК України.

При розгляді справи, судом не взято до уваги вимоги, які передбачені ст. 1190 ЦК України щодо ступеня вини та відповідальності ОСОБА_2 в цих правовідносинах, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Судом не взято за основу норми права відносно доказування, що передбачено ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається. Вказує, що позивач до неї не звертався з пропозицією про купівлю частину нерухомості, яка їй належить.

Вважає, що оскільки правовідносини виникли між сторонами 2 червня 2011 року із зазначенням строку їх виконання до 1 серпня 2011 року, то строк звернення з даним позовом закінчився 31 липня 2011 року, тому суд повинен був застосувати строки позовної давності під час прийняття рішення по суті із застосуванням ст. ст. 256, 257 ЦПК України.

Зазначає, що суд неправильно застосував норми права, які передбачають відповідальність відповідачки ОСОБА_2 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди. ОСОБА_2 грошових коштів від позивача не отримувала, ніякої моральної шкоди ОСОБА_3 не заподіяла, не знала про існування правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_4, а тому не може нести відповідальність, яка передбачена цивільним законодавством України.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, які судом першої інстанції задоволені.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від

03.10.2017 року, який набрав чинність з 15.12.2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за

правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи,

належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з неї відповідних грошових коштів у вигляді забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу, матеріальних збитків та моральної шкоди, тому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме в цій частині.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідачку ОСОБА_2, її представника, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до довіреності від 2 червня 2011 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 безоплатно бути її представником у будь-яких органах, установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, галузевої належності та форми власності укладати та підписувати від її імені попередні договори купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,1696 га, що розташовані за адресою: Донецька область, Краснолиманський район, с. Торське, вул. Хвойна, 2; підготовлювати та одержувати документи, необхідні для відчуження вказаного нерухомого майна, отримати аванс та інші грошові кошти в рахунок укладених попередніх договорів, а також здійснювати інші дії, повязані з виконанням цієї довіреності (а.с. 8).

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 жовтня 2011 року №31616204, право власності на житловий будинок №2 по вулиці Хвойній в с. Торське Краснолиманського району Донецької області належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №6332 від 11 листопада 2008 року (а.с. 31).

2 червня 2011 року укладено попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки між ОСОБА_4, що діяв від себе та від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_3, відповідно до якого сторони зобовязалися у строк не пізніше 1 серпня 2011 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, та приватизованої земельної ділянки площею 0,1696 га, які розташовані за адресою Донецька область, Краснолиманський район, с. Торське, вул. Хвойна, 2 (а.с. 5).

Відповідно до розписки від 2 червня 2011 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 в рахунок придбання останнім будинку №2 по вулиці Хвойній в с. Торському 4190,00 доларів США (а.с. 6).

Довіреністю від 22 липня 2011 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 безоплатно представляти його інтереси в будь-яких органах, підприємствах, установах, організаціях для здійснення всіх необхідних дій, повязаних з підготовкою та одержанням документів, необхідних для відчуження житлового будинку, що знаходиться за адресою Донецька область, Краснолиманський район, с. Торське, вул. Хвойна, 2 (а.с. 14).

Відповідно до розписки від 1 жовтня 2011 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1500,00 грн. для оформлення документів на будинок та видачі виписки з реєстру на право власності на нерухоме майно по вул. Хвойній, 2 в с. Торське (а.с. 7).

Згідно з квитанцією №110071768 від 27 грудня 2011 року Артемівського відділення Донецької ОД ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_4 кошти в розмірі 600,00 грн. Призначення платежу зазначено ОСОБА_3 готівкою ОСОБА_4 (а.с. 9).

Відповідно до постанови слідчого СВ Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області від 22 січня 2015 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001023 від 28 грудня 2012 закрито за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та рекомендовано ОСОБА_3 звернутись до суду з відповідною позовною заявою (а.с. 15).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині розірвання попереднього договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, стягнення з відповідачів на користь позивача забезпечувального платежу за вказаним договором в розмірі 110071,30 грн. в рівних долях, по 55035,65 грн. з кожного, стягнення солідарно матеріальних збитків та моральної шкоди.

Проте, з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми забезпечувального платежу, солідарного стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди погодитись неможливо, оскільки таке рішення не відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідачам на праві власності належить житловий будинок №2 по вулиці Хвойній в с. Торське Краснолиманського району Донецької на підставі договору купівлі-продажу №6332 від 11 листопада 2008 року (а.с. 31).

2 червня 2011 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 безоплатно бути її представником у будь-яких органах, установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, галузевої належності та форми власності укладати та підписувати від її імені попередні договори купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,1696 га, що розташовані за адресою: Донецька область, Краснолиманський район, с. Торське, вул. Хвойна, 2; підготовлювати та одержувати документи, необхідні для відчуження вказаного нерухомого майна, отримати аванс та інші грошові кошти в рахунок укладених попередніх договорів, а також здійснювати інші дії, повязані з виконанням цієї довіреності (а.с. 8).

2 червня 2011 року між ОСОБА_3 (Сторона 2) та ОСОБА_4, що діяв від себе та від імені ОСОБА_2, (Сторона 1) було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

Пунктом 1 вказаного попереднього Договору передбачено, що Сторони зобовязалися у строк не пізніше 1 серпня 2011 року на умовах, установлених цим Договором, укласти договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, та приватизованої земельної ділянки площею 0,1696 га, які розташовані за адресою Донецька область, Краснолиманський район, с. Торське, вул. Хвойна, 2.

Пунктом 4 зазначеного Договору ціна нерухомого майна на момент укладення Основного договору складатиме суму розміром 40000,00 грн. (сорок тисяч грн. 00 коп.), з яких сума розміром 32000,00 грн. (тридцять дві тисячі 00 коп.) сплачується Стороною 2 Стороні 1 в якості забезпечувального платежу під час підписання цього попереднього Договору.

Відповідно до пункту 7 попереднього Договору, Сторона 1, яка отримала суму забезпечувального платежу у розмірі 32000,00 грн., згідно з п. 4 Договору у випадку порушення нею умов попереднього договору зобовязана повернути Стороні 2 суму забезпечувального платежу.

2 червня 2011 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 в рахунок придбання останнім будинку №2 по вулиці Хвойній в с. Торському 4190,00 доларів США (а.с. 6).

2 червня 2011 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 безоплатно бути її представником у будь-яких органах, установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, галузевої належності та форми власності укладати та підписувати від її імені попередні договори купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,1696 га, що розташовані за адресою: Донецька область, Краснолиманський район, с. Торське, вул. Хвойна, 2; підготовлювати та одержувати документи, необхідні для відчуження вказаного нерухомого майна, отримати аванс та інші грошові кошти в рахунок укладених попередніх договорів, а також здійснювати інші дії, повязані з виконанням цієї довіреності (а.с. 8).

Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Проте, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 відповідну грошову суму забезпечувального платежу, помилково взяв до розгляду як належний доказ розписку ОСОБА_4 щодо отримання ним авансу в іноземній валюті доларах США. При цьому не взяв до уваги умови пунктів 4 та 7 Попереднього договору купівлі-продажу, де зазначено, що сума забезпечувального платежу визначена саме в національній валюті, а також повернення суми забезпечувального платежу закріплено в національній валюті гривні.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 має бути стягнутий забезпечувальний платіж відповідно до п. 7 зазначеного Попереднього договору в розмірі 16000,00 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачки ОСОБА_2 матеріальних збитків в розмірі 2100,00 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦПК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що, вирішуючи спір про відшкодування збитків, завданих одній із сторін попереднього договору, суду слід з'ясувати умови відповідальності, які були встановлені попереднім договором, та прийняти рішення щодо належності та допустимості наданих доказів на підтвердження матеріальних збитків відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 відповідно до розписки від 1 жовтня 2011 року передав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1500,00 грн. для оформлення документів на будинок та видачі виписки з реєстру на право власності на нерухоме майно по вул. Хвойній, 2 в с. Торське, та по квитанції №110071768 від 27 грудня 2011 року Артемівського відділення Донецької ОД ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» перерахував ОСОБА_4 кошти в розмірі 600,00 грн. Призначення платежу зазначено ОСОБА_3 готівкою ОСОБА_4 (а.с. 7, 9).

Відповідно до п. 5 Попереднього договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки Сторона 1 зобовязується не пізніше першого серпня дві тисячі одинадцятого року замовити та отримати всі передбачені діючим законодавством документи, необхідні для нотаріального посвідчення Основного договору.

Отже, позивачем ОСОБА_8 за Договором не передбачена будь-яка сплата за документи, необхідні для нотаріального посвідчення Основного договору, а також наведеною вище довіреністю відповідачка ОСОБА_2 не уповноважувала відповідача ОСОБА_4 вимагати від позивача оплати за ці документи.

Крім того, надана позивачем квитанція про перерахування відповідачу ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 600,00 грн. не можна вважати належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України тому, що в цій квитанції не зазначено призначення платежу та платіж проведений 27 грудня 2011 року, у той час як попередній договір мав бути виконаний, відповідно до пункту 1, у строк не пізніше першого серпня дві тисячі одинадцятого року.

Відтак, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 матеріальних збитків в розмірі 2100,00 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

З висновком суду першої інстанції в частині спору про солідарне стягнення з відповідачки ОСОБА_2 моральної шкоди на користь ОСОБА_3 в розмірі 15000,00 грн. також погодитись не можна.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦП України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стягуючи з відповідача моральну шкоду, суд першої інстанції помилково послався на положення ст. 1167 ЦК України, яка регулює деліктні (позадоговірні) відносини, та не з'ясував, чи передбачалась така відповідальність за порушення умов самим попереднім договором.

Аналізуючи спірний Попередній договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки апеляційний суд дійшов до висновку, що відшкодування моральної шкоди не передбачено укладеним між сторонами договором.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 до відповідачки ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги стосовно пропуску строку звернення з даним позовом до суду та застосуванням позовної давності є необґрунтованими.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Зі справи вбачається, що під час розгляду справи заяв про застосування строку позовної давності не надходило, крім того, в матеріалах цивільної справи містяться копії рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2012 року про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку (а.с. 152), копія ухвали Апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2012 року ( а.с. 151), копія ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 серпня 2015 року про повернення ОСОБА_3 позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с. 30).

Отже правові підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині спору про стягнення забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу, матеріальних збитків та моральної шкоди порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 в цій частині.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону в редакції що діяла на час подання позову до суду за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону в редакції що діяла на час подання позову до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати

До того ж, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2016 року.

Відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2016 року в розмірі 8761,64 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 до ухвалення судового рішення у справі не сплачений.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення забезпечувального платежу, матеріальних збитків та моральної шкоди, а позивач відповідно до закону звільнений від сплати судового збору, враховуючи задоволену частину позову, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з відповідачки ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір, пов'язаний з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 711,24 грн. (551,20 грн. + 160,04 грн.), та за подання апеляційної скарги в розмірі 782,36 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2016 року в частині спору про стягнення забезпечувального платежу, матеріальних збитків та моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення забезпечувального платежу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 забезпечувальний платіж за попереднім договором купівлі-продажу в розмірі 16000,00 грн. (шістнадцять тисяч грн. 00 коп.). У стягненні іншій частини забезпечувального платежу відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовій збір, пов'язаний з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 711,24 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 782,36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: