Справа № 467/1747/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2017 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кірімової О.М.

за участю секретаря Сіваченко Ю.І., Похитун М.В

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області

ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_5

про визнання договору купівлі-продажу дійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що за договором завдатку від 20 листопада 2005 року вони з ОСОБА_4 домовились про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 та за яким вона попередньо передала кошти в сумі 1000 доларів США. ОСОБА_4 тоді ж передав їй майно у користування, володіння та розпорядження. 7 грудня 2007 року позивач згідно розписки передала ОСОБА_4 останню суму в розмірі 4000 доларів США в рахунок придбання вказаного будинку.

Позивач вважає, що відбулось повне виконання умов угоди купівлі-продажу нерухомого майна. Але на сьогоднішній час ОСОБА_4 ухиляється від нотаріального посвідчення зазначеного договору на вимогу діючого законодавства України. Оскільки порушено її право на користування, володіння та розпорядження належного їй майна, вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07 грудня 2016 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 22 грудня 2016 року ОСОБА_4 залучений по даній справі в якості співвідповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позовній заяві та просила суд задовольнити позов.

Благодатненська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області надала суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

ОСОБА_4 до суду не з'явився, причини неявки суду не відомі. Зі згоди учасників процесу справу розглянуто в його відсутність.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки такий є необґрунтований та безпідставний.

Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно із вимогами ст.ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Відповідно до довідки Арбузинського районного КП БТІ від 26 серпня 2015 року, станом на 31 грудня 2012 року, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с. 6-10, 55)

Відповідно до заяви від 29 квітня 2006 року (а.с. 11) ОСОБА_4 дав згоду ОСОБА_9 на реєстрацію в в житловому будинку АДРЕСА_1.

Згідно довідки виданої Благодатненською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області 26 вересня 2016 року ( а.с.51) в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_5

Згідно договору про завдаток від 20 листопада 2005 року (а.с. 12) ОСОБА_10 передала ОСОБА_4 1000 доларів США в рахунок оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 як завдаток. Після повного виконання позивачем своїх зобов'язань по оплаті договору купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_4 зобов'язується укласти нотаріальний договір купівлі-продажу даного будинку.

Згідно розписки, укладеної в простій письмовій формі, ОСОБА_4 07 грудня 2007 року отримав від ОСОБА_3 4000 доларів США в рахунок повного погашення вартості будинку, що є предметом спору, та зобов'язується посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса (а.с. 13)

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_6, мати позивача, суду пояснила, що була присутня під час передачі позивачем ОСОБА_4 котів в сумі 1000 доларів США в 2005 році та 4000 доларів США в 2007 році з метою купівлі жилого будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_4 обіцяв оформити угоду нерухомого майна в нотаріальному порядку. На даний час свідок зареєстрована у спірному житловому будинку. Де знаходиться ОСОБА_4 їй не відомо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що була присутня під час передачі позивачем котів ОСОБА_4 в сумі 4000 доларів США за купівлю жилого будинку АДРЕСА_1. Останній обіцяв ОСОБА_3 оформити договір нотаріально. Чи укладались якісь письмові угоди, не знає. Не відомо свідку також місцезнаходження ОСОБА_4

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що в 2005 році позичала позивачу 2000 доларів США на придбання житлового будинку. З 2005 року у спірному житловому будинку проживає позивач та її рідня. З приводу оформлення документів на будинок, свідку нічого не відомо.

Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини 3 статті 640 ЦК (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин у справі) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 ЦК (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин у справі) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопаді 2009 року N 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, судам необхідно було враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною 3 статті 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК. Зазначена частина статті 220 ЦК застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам. Визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обов'язковій державній реєстрації, тому частина 2 статті 220 ЦК до таких правовідносин не застосовується.

Такого висновку дійшов і ВСУ, висловивши у постанові від 30.01.2013 у справі № 6-162цс12 свою правову позицію, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У ч. 13 постанови Пленуму ВС України N 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснено, що докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстав позову). Тому, вирішуючи питання про виклик свідків, в усіх випадках потрібно вимагати від сторін пояснення, які саме обставини вони можуть підтвердити. Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Суд не має приймати доказів, які не стосуються справи і предмета доказування; одержаних з порушенням порядку, встановленого законом, або доказів, якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу

Ч. 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємність доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту зазначених норм Цивільного кодексу України та Цивільно-процесуального кодексу України, суд не одержав від позивача доказів того, що між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, та відбулася передача грошових коштів у розмірі 5000 доларів США. Будь-яких підтверджуючих цю обставину доказів позивач і його представник не надали. Показання свідків суд не може брати уваги.

Крім того, передача грошових коштів відповідачу ОСОБА_4 не свідчить про набуття права власності на нерухоме майно за відсутності договору та державної реєстрації.

Суд також зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, крім цього, в матеріалах справи відсутній і сам договір купівлі-продажу нерухомого майна, який позивач просила визнати дійсним.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст. ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2017 року

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова