АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/283/17 Головуючий 1 інст. Шиянова Л.О.
Справа № 639/9438/13-ц Доповідач Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Військового прокурора Харківського гарнізону

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 серпня 2016 року

за позовом Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Державна служба України з надзвичайних ситуацій, в особі Національного університету Цивільного захисту України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування заборгованості, -

в с т а н о в и в:

01 листопада 2013 року позивач звернувся із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Національного університету Цивільного захисту України (далі НУЦЗУ) заборгованість з компенсації виплат за комунальні послуги у розмірі 7 127 грн. 92 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 року № 964-Р «Про передачу майнових комплексів військових містечок № 192, 241» дані майнові комплекси, розташовані у м. Харкові, передано Міністерством оборони України Міністерству України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (нині Державна служба України з надзвичайних ситуацій) в повному обсязі, які на даний час перебувають на обліку та в користуванні Національного університету цивільного захисту України. На вказаних територіях, крім основних будівель та споруд знаходиться двоповерховий будинок, на другому поверсі якого розташовано колишній гуртожиток для проживання військовослужбовців та членів їх сімей, в якому на даний час проживають відповідачі - громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з їх неповнолітньою дочкою ОСОБА_3. Після передачі територій зазначених військових містечок Міністерством оборони України НУЦЗУ в 2005 році усі мешканці військово-будівельного факультету, що був розташований за вказаною адресою, були виселені та виписані з гуртожитку в установленому законом порядку, крім сімї відповідачів. Оплата комунальних послуг за користування позивачем будівель та споруд зазначених містечок, у тому числі гуртожитку в якому проживає подружжя Гнатюк, університетом проводиться згідно з укладеними відповідними угодами з комунальними підприємствами м. Харкова. Нарахування за отримані подружжям Гнатюк комунальні послуги, університет проводить згідно затверджених тарифів по м. Харкову та у відповідності з чинним законодавством України. На даний час університет самостійно за рахунок бюджетних коштів з усіма комунальними підприємствами проводить оплату комунальних послуг, які використовуються подружжям Гнатюк для запобігання заборгованості перед даними підприємствами, що тягне за собою матеріальні збитки університету та витрачання бюджетних коштів, які не компенсуються подружжям Гнатюк. Станом на жовтень 2013 року заборгованість відповідачів перед університетом за використані комунальні послуги складає 7127,92 грн., внаслідок чого держава в особі університету не доотримує належну компенсацію до державного бюджету, що в свою чергу суттєво порушує її економічні інтереси, тому вони звернулися до суду з даним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 серпня 2016 року в задоволенні позову Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави, уповноваженим органом якого є державна служба України з надзвичайних ситуацій в особі національного університету Цивільного захисту України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Військовий прокурор Харківського гарнізону подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути заборгованість з відповідачів за період з травня 2008 року по жовтень 2013 року солідарно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з положень статей 10, 57-61 ЦПК України та вважав, що надана позивачем довідка відділу економіки та фінансування про заборгованість відповідачів за спожиті комунальні послуги у гуртожитку, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Баварська, 7 не є належним та допустимим доказом заявлених вимог.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Свої позовні вимоги Харківська прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері центрального регіону України обґрунтовує тим, що відповідачі проживають у гуртожитку, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Баварська, 7, який належить на праві власності Державі Україна в особі НУЦЗУ, при цьому не сплачують плату за надані комунальні послуги у звязку з чим університет самостійно за рахунок бюджетних коштів проводить оплату комунальних послуг, які використовуються подружжям Гнатюк, згідно з укладеними відповідними угодами з усіма комунальними підприємствами м. Харкова для запобігання заборгованості перед даними підприємствами, що тягне за собою матеріальні збитки університету та витрачення бюджетних коштів, які не відшкодовуються ОСОБА_1, ОСОБА_2

Отже, предметом позовних вимог НУЦЗУ є стягнення матеріальних збитків університету понесених позивачем при оплаті комунальних послуг по гуртожитку, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Баварська, 7, в якому проживає лише одна сімя відповідачів.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надані: довідка від 20 жовтня 2013 року з якої вбачається, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом з їх неповнолітньою донькою ОСОБА_3 проживають на території університету за адресою: м. Харків, вул. Баварська, 7 та мають прописку із 2000 року, та довідка відділу економіки та фінансів НУЦЗУ про оплату за комунальні послуги в гуртожитку НУЦЗУ сімї Гнатюк, яка мешкає за адресою: м. Харків, вул. Баварська, 7 строком з 01.11.2007 року по 12.09.2013 року ( а.с. 7,8, 16).

Матеріали справи не містять даних про правові підстави набуття відповідачами права на вселення у гуртожиток та надання їм у користування житлової площі.

Позивачем не зазначено, що саме було надано у користування відповідачів: чи койко-місце, чи окрема кімната і яка її площа.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених вимог НУЦЗУ .

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону

відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_4