Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2017 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді Соколишиної Л.Б.

при секретарі Кисленко О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 13 квітня 2013 року по 18 липня 2016 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 За час шлюбу, а саме у жовтні 2013 року ним з відповідачкою було придбано автомобіль марки ВАЗ 210934, державний номерний знак НОМЕР_1, ринкова вартість якого на підставі експертного висновку, становить 86010 грн. Указаний автомобіль було оформлено на ім'я відповідачки.

Позивач вважає, що придбаний автомобіль під час шлюбу є спільно набутим майном, а тому підлягає поділу. Враховуючи, що сторони у досудовому порядку не домовилися, щодо поділу вищевказаного спільного майна, позивач просить суд, визнати за ним право спільної часткової власності на ? указаного автомобіля та стягнути з відповідачки на його користь компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля у розмірі 43005 грн., а за відповідачкою визнати право власності на указаний автомобіль вцілому.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на проведення експертизи по визначенню вартості автомобіля.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували щодо того, що автомобіль придбано за час шлюбу, а тому він є спільним сумісним майном подружжя, та не заперечували щодо визнання за позивачем ? на указаний автомобіль. Проти визнання права власності на автомобіль за відповідачкою вцілому та сплату нею відповідної компенсації позивачу за ? автомобіля заперечують. Відповідачка також не заперечує щодо визнання права власності за позивачем на автомобіль вцілому, та проведення компенсації вартості ? автомобіля з боку позивача на користь відповідачки, однак представник позивача зазначила, що її довірителя також не влаштовує варіант компенсації з його сторони на користь відповідачки за ? автомобіля належної відповідачці.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони по справі з 13 квітня 2013 року по 18 липня 2016 року перебували у шлюбі, що підтверджується відповідним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року. За час перебування у шлюбі, а саме у жовтні 2013 року, за рахунок спільних коштів, сторонами було придбано автомобіль марки ВАЗ 210934, державний номерний знак НОМЕР_1. Указаний факт не оспорюється сторонами по справі.

Згідно облікової картки приватного ТЗ від 26 жовтня 2013 року автомобіль ВАЗ 210934, державний номерний знак НОМЕР_1 рахується за ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.61 СК України об'єктом прва спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що сторонами не досягнуто домовленості щодо компенсації частки автомобіля одною із сторін на користь іншої, ні під час судового розгляду справи, ні до судового засідання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року, згідно до ст. ст.69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст.71 СК). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК (ч.4 ст.71 СК).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст.365 ЦК.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.370 ЦК виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч.5 ст.71 СК присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У п.25 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 Пленум Верховного суду роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 цього кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст.71 СК дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Сторони у судовому засіданні категорично заперечили проти компенсації одній із сторін другою стороною ? вартості автомобіля.

За таких обставин, суд вважає, що компенсація з відповідача на користь позивача не може бути стягнена, у зв'язку з запереченнями проти цього відповідачки та не внесення нею таких коштів на депозит суду.

Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідачки на користь позивача половини понесених ним витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на проведення судових експертиз.

Оскільки висновок, долучений позивачем до матеріалів позову, не складався у межах судової експертизи, а проведений за результатами досудового дослідження на замовлення позивача, витрати понесені позивачем на його проведення не є судовими витратами у розумінні ст. 79 ЦПК України, а тому вимоги щодо стягнення половини таких витрат з відповідача до задоволення не підлягають.

Згідно з приписами ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 430 грн. 05 коп., а саме судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 213, 215 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? автомобіля марки ВАЗ 210934, державний номерний знак НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 430 грн. 05 коп. судового збору, сплаченого при подачі позову позивачем, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: Л. Б. Соколишина