Справа № 459/1196/17
Провадження № 2/459/609/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третіх осіб без самостійних вимог органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Черонограджитлокомунсервіс» про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась в суд із даним позовом. В його обґрунтування посилається на те, що вона являється основним наймачем квартири АДРЕСА_1, яку отримала на підставі ордеру №002402 від 27.04.1987 року. У вказаній квартирі вона зареєстрована з 05.02.1988 року. Разом з нею також зареєстровані та фактично проживають члени її сім'ї: чоловік ОСОБА_4, дочка ОСОБА_5, син ОСОБА_6, дочка ОСОБА_7. Також у вказаній квартирі зареєстровані та фактично не проживають відповідачка - дочка ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Відповідачка з 2005 року фактично не проживає у вказаній квартирі. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.12.2010 року вона визнана такою, що втратила право на проживання у спірній квартирі. Дане рішення набрало законної сили 09.01.2011 року. Остання з дітьми фактично проживає у с.Грицеволя Радехівського району Львівської області. Вони не виконують обов'язків наймачів житлового приміщення, пов'язаних з його утриманням та оплатою комунальних платежів. Тому просить визнати ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 такими, що втратили право на користування даним житловим приміщенням.

Позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, зіслались на обставини, викладені в позові, просять такий задовольнити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради в судове засідання не з'явився, подав суду витяг з рішення про недоцільність зняття з реєстрації малолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10, та ОСОБА_11 з квартири по АДРЕСА_1

Відповідачка в судовому засіданні позов заперечила. Вказала, що вона прописана у спірній квартирі з народження. Також там прописані її діти з народження. На даний час вона з дітьми проживає у с.Грицеволя Радехівського району Львівської області у будинку, який їй надав для проживання власник. Власного житла вона та її чоловік не мають. Квартирою вона не користується, так як позивачка туди її не пускає.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані матеріали, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивачці на підставі ордеру №002402 від 27.04.1987 року було надано квартиру АДРЕСА_1.

Довідками №7916 від 12.08.2016 року та №12803 від 26.01.2017 року з місця проживання про склад сім'ї стверджується, що у вище згаданій квартирі зареєстровано 11 осіб, у тому числі позивачка, як основний квартиронаймач, відповідачка, як дочка основного квартиронаймача, та її неповнолітні діти ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,як внуки основного квартиронаймача.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.12.2010 року відповідачка була визнана такою, що втратила право на житло у спірній квартирі. Дане рішення набрало законної сили.

Згідно з актами КП «Червонограджитлокомунсервіс» №1655 від 06.12.2016 року та №830 від 05.12.2017 року відповідачка з дітьми у спірній квартирі не проживає.

Як вбачається із довідки №527 від 26.01.2017 року позивачка отримує пенсію у розмірі 1566,73 грн. (за грудень 2016 року).

Копіями повідомлень від 05.04.2013 року, 13.01.2017 року та 22.11.2017 року та довідки від 22.11.2017 року Березівської сільської ради стверджується, що відповідачка ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 проживають без реєстрації у будинку АДРЕСА_2 який не належить їм на праві власності.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (син відповідачки) навчається у Загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів в с.Грицеволя Радехівського району Львівської області, що підтверджується копіями довідок з навчального закладу №175 від 09.02.2017 рок та №159 від 22.11.2017 року.

Судом встановлено, що відповідачка з дітьми дійсно не проживала тривалий час у спірній квартирі, їхніх особистих речей у помешканні немає, останні постійно проживали за іншою адресою. Дані обставини підтверджуються актом КП «Червонограджитлокомунсервіс» та повідомленням Березівської сільської ради Радехівського району.

В силу положень ч.1 ст.71 та ч.1 ст.163 Житлового кодексу України у разі відсутності наймача та членів його сім'ї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» про те, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідачка вказала, що з дітьми не проживає у квартирі за місцем реєстрації, оскільки у зв'язку із сімейними обставинами вона з дітьми була змушена переїхати в с.Грицеволя Радехівського району Львівської області. Крім того позивачка чинить їй перешкоди у доступі до житлового приміщення, не пускає в квартиру.

Стаття 9 Житлового кодексу УРСР (надалі ЖК УРСР) визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло, а саме: «Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла».

Відповідно до ч.2 ст.11, ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При вирішенні питання про виселення неповнолітньої дитини також слід враховувати вимоги Конвенції про права дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції закріплено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

У матеріалах справи наявний витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 29.08.2017 року №159, згідно з яким зняття з реєстрації малолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 є недоцільним.

Згідно п.4 ст.29 ЦК України місцем проживання дитини є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом положень ст.ст.2, 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 значиться зареєстрованою у спірному житлі, таке є її основним місцем проживання (іншим житлом вона не забезпечена), а місце проживання дитини слідує за місцем проживання матері, суд дійшов висновку, що у задоволення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третіх осіб без самостійних вимог органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Черонограджитлокомунсервіс» про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. Д. Новосад