У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвграфоваЄ.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

13 листопада 2017 року заявник подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року, яка не відповідала вимогам ст. 325 ЦПК України, оскільки подана з пропуском строку на касаційне оскарження. Крім того, заявником не було додано доказів сплати судового збору.

У касаційній скарзі, як на підставу пропущення строку заявник посилався на те, що ОСОБА_2 не була присутня в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, оскільки про розгляд справи не була повідомлена належним чином. Повний текст рішення апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року представник отримав 25 жовтня 2017 року в архіві суду першої інстанції. Разом із тим, заявником не було надано належних доказів на підтвердження факту невиконання апеляційним судом положень ст. ст. 222, 321 ЦПК України щодо направлення сторонам у справі копії судового рішення та того, що ОСОБА_2 чи її представник не отримували копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції поштовим відправленням, або в суді апеляційної інстанції (нарочно) до 01 січня 2014 року.

Також заявником не було наведено підстав, які перешкоджали отримати копію рішення апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року до 25 жовтня 2017 року з урахуванням того, що апеляційну скаргу було подано саме представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, та надано заявнику строк для усунення недоліків до 08 грудня 2017 року, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали, а для надання заяви про поновлення строків або навести інші підстави для поновлення строку - протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали, оскільки зазначена заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження визнана судом неповажною.

У листопаді 2017 року на виконання вимог вказаної вище ухвали представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надіслав квитанцію про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому зазначив ті ж самі причини пропущення строку. Разом з тим, заявник не надав належних доказів на підтвердження факту невиконання апеляційним судом положень ст. ст. 222, 321 ЦПК України щодо направлення сторонам у справі копії судового рішення та того, що ОСОБА_2 чи її представник не отримували копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції поштовим відправленням, або в суді апеляційної інстанції (нарочно) до 01 січня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, та продовжено заявнику строк для усунення недоліків до 25 грудня 2017 року, який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання ухвали.

У грудні 2017 року на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року заявник надіслав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що належним доказом підтвердження надсилання ОСОБА_2 рішення апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року є повідомлення про вручення рекомендованого листа. Зазначає, що факт недодержання судом апеляційної інстанції вимог ч. 3 ст. 222 ЦПК України та порушення ОСОБА_2 строків на подання касаційної скарги викликане порушенням судом апеляційної інстанції процесуальних норм, що перешкодило ОСОБА_2 своєчасно подати обґрунтовану касаційну скаргу.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку не можна визнати поважними, оскільки з моменту проголошення оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції (12 грудня 2013 року) до моменту звернення до суду із касаційною скаргою (13 листопада 2017 року) пройшло майже 4 роки, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 в розумні інтервали часу вживала заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, та вчиняла дії щодо отримання оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції протягом цього часу не подано, поважних причин, які перешкоджали звернутися до суду з даною касаційною скаргою у строки, передбачені ЦПК України, заявником не наведено.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а підстав для поновлення строку на касаційне оскарження не вбачається, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 328 ЦПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ч. 3 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Є.П.Євграфова