Провадження № 6/742/6/17
Єдиний унікальний № 742/153/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря Ринді Л.А, розглянувши подання старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Пилипенка О.М. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Пилипенко О.М. звернувся до суду з поданням погодженим з начальником Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в якому зазначає, що на виконанні у відділі держаної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-349 виданий 06.08.2002 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Боржником борг добровільно не сплачується, а отже він від виконання своїх зобов"язань ухиляється, на виклики не з"являється.

У зв"язку з чим і просить суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїду за межі України до виконання зобов"язань ОСОБА_2.

В судовому засіданні державний виконавець підтримав заявлене подання, при цьому посилається, що боржник за місцем реєстрації не проживає, на виклики не з»являється і має значну заборгованість по аліментам.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2002 року Прилуцьким районним місцевим судом Чернігівської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку щомісячно(а.с.5)

18 липня 2005 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа 2-349 виданого 06.08.2002 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с.7)

З розрахунку заборгованості по аліментах наданого Прилуцьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 10.01.2017 вбачається, що станом на 01.12.2016 р. ОСОБА_2 має заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 47956, 40 грн.(а.с.14)

З довідки про розмір сплачених аліментів від 21.11.2012 вбачається, що ОСОБА_2 сплатив аліменти у липні 2012 року у сумі 300 грн. (а.с.15)

З розрахунку заборгованості по аліментах наданого ВДВС Прилуцького МУЮ у Чернігівській області від 14.02.2012 р. вбачається що ОСОБА_2 сплачував аліменти з 01.10.2008 по 01.01.2011 р, з 01.03.2011 р. по 01.04.2011 р. та 01.09.2011 р.(а.с 16-17)

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу ДВС.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХII регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За змістом п. 19 ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 р. визначають, що "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (тобто боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини ( відсутність майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо), тобто з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, повинні полягати у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків .

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Крім зазначеного Правові позиції Верховного Суду України визначають, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, у зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали подання державного виконавця не містять жодних доказів, які свідчили б про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а його доводи викладені в поданні про те, що несплата боргу і є ухиленням від виконання зобов'язань не ґрунтуються на вимогах закону, і є лише його припущенням, як в змісті подання так і в його матеріалах держвиконавцем не вказано конкретних вчинених виконавчих дій на виконання рішення суду визначених Законом України "Про виконавче провадження", а саме відсутні докази належного повідомлення та отримання боржником відповідних документів про виклики його до державного виконавця з зазначенням конкретної дати для з'ясування причин несплати заборгованості, та ознайомлення останнього з розрахунком заборгованості, а також відомостей про застосування приводу через органи поліції в разі нез'явлення такого. Крім того з розрахунків заборгованості та з самого подання вбачається, що боржником добровільно сплачено 8123,00 гривень боргу.

Зазначене в сукупності свідчить про передчасність заявленого подання про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а отже у задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Пилипенко О.М. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Коваленко А.В.