РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Пересипко Г.В.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.07.2015 приблизно о 16:30 год. відповідач, керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, на перехресті вулиць Свердлова та Артема у місті Запоріжжі на пішохідному переході здійснив на неї наїзд, чим порушив вимоги п.п. 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП вона отримала травму лівої ноги та інші тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров'я більше за 21 день. З приводу ушкоджень вона тривалий час лікувалась, перенесла операції, на даний час майже втрачена чутливість ноги, погіршився зір. На лікування вона витратила 21 398,26 грн., що підтверджується платіжними документами. Також вона понесла додаткові витрати у вигляді направлення рекомендованим листом скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження у сумі 24,47 грн. Оскільки під час її лікування у санаторії їй не було з ким залишити сина, вона додатково витратила на його проживання і харчування 872,00 грн. Також з метою реабілітації вона відвідувала басейн, на що витратила 1 080 грн. Крім того, нею були понесені витрати на правову допомогу.

Крім того, вказує, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка виразилася у тому, що через довготривале лікування з приводу отриманих травм змінився уклад її родини, вона не могла нормально пересуватися, постійно відчувала біль, не працювала. На даний час наслідки аварії вона продовжує відчувати, в неї залишилися шрами. Її чоловік також був змушений покидати робоче місце з метою надання їй допомоги, відвідання лікарні тощо. Їй доводилося залишати сина із друзями та родичами, син також дуже переживав за її стан здоров'я, з приводу чого в нього змінився його нервовий та емоційний стан, погіршився стан його здоров'я.

Просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 27 774,73 грн., моральну шкоду 90 000 грн., судовий збір за матеріальні та моральні вимоги 551,20 грн. та 1 378,00 грн., комісії за послуги банку 28,78 грн., а також витрати на правову допомогу (з урахуванням наданих під час розгляду справи розрахунків) 8 240,00 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. Водночас, суду були надані письмові заперечення щодо відзиву відповідача, у яких позивачем додатково обґрунтовано позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що лікарські засоби, що зазначені у платіжних документах на обґрунтування суми матеріальної шкоди, не у повній мірі відповідають призначенням, що вказані у історіях хвороби позивача, розбіжність складає суму у розмірі 5 375,98 грн. Крім того, надані позивачем чеки про відвідування басейна складені на двох осіб, вартість чеків, що використовувались іншою людиною, складає 360,00 грн. Чек на суму 500 грн. стосується обстеження дитини позивача. Крім того, вважав необґрунтованими витрати на правову допомогу, оскільки вони не підтверджені доказами, з яких можливо б було встановити фактично витрачений час адвоката на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії. Крім того, є необґрунтованими вимоги про відшкодування моральної шкоди, а її розмір вважає завищеним. Також зазначив, що відсутні докази вини відповідача у вчиненні ДТП, т.я. кримінальне провадження щодо нього було закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Просив врахувати його тяжке фінансове становище, те, що він є платником аліментів. Відповідачем у судове засідання було надано письмові відзиви на позовну заяву, в яких він детально виклав свою позицію із посиланнями на положення діючого законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали про закриття кримінального провадження № 0001220, оцінивши надані сторонами доказами у їх сукупності за внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

02.07.2015 близько 16:30 год. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснював рух по проїжджій частині вулиці Покровська (колишня назва Свердлова) у напрямку від проспекту Соборного (колишня назва Леніна) до вулиці Святого Миколая в місті Запоріжжі. На перехресті вулиць Покровської та Святого Миколая (колишня назва Артема) водій ОСОБА_3 виконував маневр повороту ліворуч. В цей час, ОСОБА_1 як пішохід, перетинала проїжджу частину вулиці Святого Миколая по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво, за ходом руху водія. Водій ОСОБА_3 застосував заходи екстреного гальмування, проте, вчасно зупинити керований ним автомобіль не зміг і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1

В результаті ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо суглобового імпрессіоного переламу латерального виростку лівої великогомілкової кістки, з подальшим розвитком ексудативного сановиту лівого колінного суглоба, синця в області лівого колінного суглоба, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2653М від 10.07.2015 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, проте такі, що спричинили розлад здоров'я більше 21 дня.

За даним фактом було порушено кримінальне провадження № 0001220, яке постановою від 30.06.2016 слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому слідчий виходив із того, що зібрати докази, які б підтверджували вину водія ОСОБА_3 і дали можливість органу досудового розслідування повідомити йому про підозру з подальшим направлення обвинувального акта до суду, не надалось за можливе. Також слідчий послався на статтю 62 Конституції України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Позивач не спростовує висновки слідчого, як щодо обставин, при яких стався наїзд, так і щодо відсутності в діях відповідача складу кримінального правопорушення, однак вважає, що останній несе відповідальність за завдану їй ушкодженням здоров'я шкоду відповідно до ст. 1187 ЦК України.

Частиною п'ятою наведеної вище норми матеріального права передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову у порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Виходячи із того, що відповідач не довів перед судом того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої (позивача), а також враховуючи наявні у матеріалах справи та кримінального провадження докази (зокрема, висновки проведених під час досудового розслідування експертиз № 228/16 від 21.04.2016 та № 410/15 від 06.08.2015) суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану ним внаслідок діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (керування транспортним засобом).

Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, суд виходить із наданих позивачем доказів понесених матеріальних витрат на придбання медикаментів та виписок з історії хвороби №№ 15035, 10379, 6647, 9030, 19326, виписки з обстеження ТОВ «Візус» від 12.12.2015, виписки із медичної картки Клінічного санаторію «Великий Луг», у яких містяться відомості щодо призначених ОСОБА_1 медичних препаратів та засобів. Порівнюючи назви медичних препаратів, зазначених у платіжних документах, із назвами, що вказані у вищезазначених виписках та висновках, суд дійшов висновку, що їх перелік частково не співпадає. Зокрема, в матеріалах справи відсутні дані про призначення ОСОБА_1 таких медичних препаратів, як «но-соль», «дібазол», «ксантинол», «аквамаріс», «тималін», «окопника мазь», «синарта», «флумуцил», «лациум», «вітамін Е», «асцитам», «нормовен», «акулій хрящ», «детралекс», «ватаксон» («вітаксон»). Тому, заперечення відповідача у частині необґрунтованості витрат на придбання зазначених препаратів є такими, що ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, а тому мають бути взяті судом до уваги. В іншій частині заперечення відповідача (щодо розміру витрат на придбання медичних препаратів) не є обґрунтованими, оскільки спростовуються як наданими позивачем письмовими поясненнями, так і даними лікарських призначень у вищезазначених документах.

Також на переконання суду, не підлягає стягненню на користь позивача сума у розмірі 500 грн. на обстеження дитини та сума у розмірі 872,00 грн. на проживання і харчування дитини у санаторії, оскільки даний позов позивачем заявлено у своїх інтересах, а не у інтересах дитини.

Що стосується витрат на відвідування басейна, то вони підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі (1 080,00 грн.), оскільки таке відвідування здійснювалось за рекомендацією лікаря. Посилання відповідача на те, що басейн відвідувало дві особи, за відсутності відповідних доказів, носять характер припущень, а тому не можуть бути покладені судом в основу рішення.

Крім того, також, на переконання суду, є необґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача поштових витрат на суму 24,47 грн., оскільки ці витрати позивач понесла у зв'язку із реалізацією свого права на оскарження постанови, прийнятої у межах кримінального провадження.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, яку належить стягнути на користь позивача загалом складає 25 379,12 грн. (27 774,73 грн. (заявлена до відшкодування сума шкоди) - 24,47 грн. (поштові витрати) - 500 грн. (витрати на обстеження дитини) - 872,00 грн. (витрати на проживання дитини у санаторії) - 999,14 грн. (необґрунтовані витрати на медичні засоби та препарати).

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 90 000 грн., то суд ці вимоги вважає такими, що підлягають частковому задоволенню.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р., № 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи, що після настання ДТП у позивача погіршився стан здоров'я, позивач тривалий час перебувала на лікуванні, що підтверджено вищезазначеною медичною документацією, змінився звичний уклад життя позивача та її родини, порушились нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного життя, порушились стосунки з оточуючими людьми, відбулися вимушені зміни у життєвих і виробничих стосунках позивача, що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, суд, з урахуванням тривалості моральних страждань позивача, та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 10 000 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов ОСОБА_1 частково та стягує з відповідача на її користь 25 379,12 грн. матеріальної шкоди та 10 000 гривень компенсації за заподіяння моральної шкоди.

На підставі статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. При цьому, суд також вважає обґрунтованими вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки її розрахунок здійснено у відповідності до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», проте в силу вимог ст. 88 ЦПК України стягнення належить здійснити у сумі, пропорційній задоволеним позовним вимогам. Проте, стягнення витрат на оплату комісії банку законодавством не передбачено, отже у цій частині вимог на суму 28,78 грн. суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3, матеріальну шкоду у розмірі 25 379 (двадцять п'ять тисяч триста сімдесят дев'ять) гривень 12 копійок, компенсацію за заподіяння моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3, судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - витрати зі сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди 1 259 (одна тисяча двісті п'ятдесят дев'ять) гривень 49 копійок, витрати зі сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди 61 (шістдесят одна) гривня 24 копійки, витрати на правову допомогу у розмірі 2 335 (дві тисячі триста тридцять п'ять) гривень 22 копійки.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 8 серпня 2017 р.

Повний текст рішення виготовлено 13 серпня 2017 р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В. Шалагінова