Єдиний унікальний номер 227/1149/16-ц Номер провадження 22-ц/775/403/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

секретар Чуряєв В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 22 січня 2014 року він уклав із ОСОБА_2 через його представника ОСОБА_4 письмовий договір купівлі-продажу належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_2, за що заплатив йому 20000 грн.

24 січня 2014 року він уклав із ОСОБА_2 через його представника ОСОБА_4 письмовий договір купівлі-продажу належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_3, за що заплатив йому 30000 грн.

18 липня 2014 року відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області вказані договори були визнані дійсними та його було визнано власником вказаних квартир, після чого він зареєстрував своє право власності на вказані квартири.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3

Батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є померлий ОСОБА_2

ОСОБА_2 у 2015 році змінив прізвище на ОСОБА_3.

13 лютого 2015 року відповідач звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 задоволена.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено йому повністю в визнанні дійсними договорів купівлі-продажу вказаних вище квартир та відмовлено в визнанні його власником цих квартир.

Вважає, що на підставі вказаного вище рішення йому заподіяна матеріальна шкода, а саме він поніс витрати на придбання вказаних квартир у розмірі 50000 грн., потратив кошти на утримання вказаних квартир та кошти на поліпшення вказаних квартир.

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на його користь на відшкодування матеріальної шкоди за невиконання договірних зобов'язань з урахуванням індексу інфляції суму боргу у розмірі 89950 грн.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на його користь суму витрат на утримання житла у розмірі 5535,05 грн.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на його користь на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість у розмірі 16981,80 грн.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на його користь всі судові витрати, які становлять 6000 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено у повному обсязі.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм процесуального і матеріального права, внаслідок чого суд неправильно вирішив справу по суті. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 171).

В судове засідання апеляційного суду відповідачі не з'явилися, хоча своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 919 (а.с. 177).

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнан¬ня договорів купівлі-продажу дійсними. Було визнано договори купівлі-продажу квар¬тир в АДРЕСА_6 та по АДРЕСА_3 дійс¬ними. Також визнано за ОСОБА_1 право власності на вищевказані квартири.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02.06.2015 року рішен¬ня Добропільського міськрайонного суду До¬нецької області від 18.07.2014 року скасовано та у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Із акту від 11.08.2015 року, виданого ОСББ «Конкурент м. Добропілля», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 з вересня 2009 року проживає ОСОБА_4, ОСОБА_1 .(позивач по справі), ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В матеріалах справи є копія довіреності від 23.12.2010 ро¬ку, посвідчена консулом України в м. Порту, якою померлий ОСОБА_2 уповноважив гр. ОСОБА_4 вчиняти певні дії від свого імені, зокрема розпорядження усім його май¬ном, включаючи купівлю та продаж, реконструювання, здачу в оренду, тощо, аналогіч¬на за змістом копія довіреності мається і від 19.12.2013 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єди¬ного реєстру заборон відчужен¬ня об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 26.05.2016 ро¬ку № 59962291 ОСОБА_1 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 ро¬ку, спра¬ва № 227/3135/14-ц, раніше квартира належала померлому ОСОБА_2

Аналогічна до¬відка з Реєстру права власності № 59962450 від 26.05.2016 року мається на квартиру за адресою: м. Добропілля, АДРЕСА_3.

Із копії акту від 08.06.2016 року, виданого ОСББ «Конкурент м. Добропілля», встановлено, що в АДРЕСА_3 з вересня 2009 року проживає ОСОБА_4, ОСОБА_4. (позивач по спра¬ві), ОСОБА_6 та ОСОБА_7

З копії акту ПП «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Півден¬ний» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_4 ніхто не меш¬кає, раніше мешкали квартиронаймачі.

З копії інформаційної довідки з Реєстру прав власності № 65666308 від 12.08.2016 року на нерухоме майно вбачається, що з 09.08.2016 року власником спір¬ної квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_8

З копії інформаційної довідки з Реєстру прав власності № 65681607 від 12.08.2016 року на нерухоме майно вбачається, що з 09.08.2016 року власником спір¬ної квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_8

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідно¬шення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржни¬ка виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається із частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших ре¬зультатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання наста¬ють правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зо¬бов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що судом не прийнята до уваги як доказ розписка ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_4 50000 грн., є безпідставними, оскільки до апеляційної скарги подано оригінал вказаної розписки, але висновків суду першої інстанції це не спростовує.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що він 22 січня 2014 року з ОСОБА_2 уклав через його представника ОСОБА_4 письмовий договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2, за що заплатив йому 20000 грн. та 24 січня 2014 року уклав з ОСОБА_2 через його представника ОСОБА_4 письмовий договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3, за що заплатив йому 30000 грн., є безпідставними, оскільки рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року встановлено, що норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків сторін (а.с. 33-34).

Згідно з частиною 1 статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції помилково не задовольнив інші витрати на утримання чужого майна та невід'ємні поліпшення квартири, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції всебічно і повно розглянув усі позовні вимоги і дав правильну правову оцінку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до перереєстрації права власності на нового власника - ОСОБА_8 12.08.2016 року позивач був влас¬ником вказаних спірних квартир і тому у відповідності до ч. 1 ст. 322 ЦК України ніс тя¬гар утримання вказаного майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів здійснення ремонту балкону у вигляді його добудови і утеплення.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В позовній заяві позивач посилається на статтю 1179 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою. Але в розумінні вказаної вище статті 50000 грн. не є шкодою.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на статтю 216 ЦК України є безпідставним, оскільки частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пред'являючи позов, позивач не посилався на статтю 216 ЦК України, яка передбачає правові наслідки недійсності правочину.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Із матеріалів справи не вбачається, що позивач в строк, вказаний цією статтею звернувся до спадкоємця.

Частиною 3 статті 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьої цієї статті, позбавляються права вимоги.

Що стосується вимог про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди, то відповідно до Науково-Практичного Коментаря до статті 1179 ЦК України, на відміну від малолітніх, неповнолітні особи є деліктоздатними, а отже самостійно відповідають за завдану ними шкоду на загальних підставах.

Батьки (усиновлювачі) та піклувальники (громадяни або установи, які мають такий статус по відношенню до неповнолітнього несуть відповідальність за шкоду, завдану неповнолітнім за наявності двох підстав: власної винної поведінки; відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що спадщину прийняв тільки ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2017 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: