Справа №489/3741/16-ц 10.01.2017 100117 10.01.2017
Провадження №22-ц/784/222/17 Головуючий у 1-й інстанції Кокорєв В.В.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2016 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позивачка вказувала, що вони з відповідачем з 05 серпня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2016 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи, що відповідач працює, інших утриманців не має, але добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частки заробітку( доходу) до її повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2016 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку( доходу) до її повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28 липня 2016 року та розподілено судові витрати. В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено негайне виконання рішення суду. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 551 грн.20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки рішення ухвалено без врахування того, що він в даний час офіційно не працює, а отримує допомогу по безробіттю, що є свідченням нестабільного доходу, порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення у частині розміру стягнутих аліментів змінити, стягнувши з нього на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2011 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2016 року розірвано ( а.с.4,5).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_2 ( а.с.15).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні.

Відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає ( а.с. 5, 6).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на дитину та вважав за можливе стягнути аліменти на утримання дитини у частці від його заробітку ( доходу).

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та зібраним по справі доказам, узгоджується з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, у відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними.

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України та ч.1 ст183 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як то передбачено положеннями ст. 184 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, наданих у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітний у Інгульському РЦЗ м. Миколаєва з 25 серпня 2016 року та отримує щомісячну допомогу по безробіттю, що підтверджується відповідними довідками даної установи від 03 жовтня та 21 листопада 2016 року, які підтверджують регулярність отриманого доходу відповідачем та його щомісячну виплату ( а.с. 33,44).

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3, суд врахував як матеріальне становище дитини, так і стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який в даний час хоча і не працює, проте перебуває на обліку як безробітний та отримує допомогу по безробіттю.

Приймаючи до уваги вищевикладене та зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню дитини до її повноліття, враховуючи інтерес останньої, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини у частці від отримуваного ним доходу.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства / ст. 11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом / ст.60 ЦПК/ покладено на сторони.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому доводи апелянта про неможливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач має можливість працевлаштуватися та забезпечити право дитини на нормальний життєвий рівень, мінімально достатній для її фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.

Згідно до п/п.13 п.1 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків інших осіб, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року з послідуючими змінами, утримання аліментів з працівників проводиться з усіх видів заробітку(доходу), в тому числі з допомоги по безробіттю.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що апелянт офіційно ніде не працює, отриманий ним дохід - допомога по безробіттю є мінливим та непостійним доходом, а відтак розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі не спростовують правильного по суті і справедливого рішення. Відповідач не надав доказів, які б підтверджували його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а обставини, на які посилався, не можуть бути достатнього підставою для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

У разі ж зміни матеріального стану відповідача, він не позбавлений права ставити в судовому порядку вимоги про зміну розміру аліментів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова