Справа № 569/6719/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

секретар Абашина О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі - відповідач) в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики (боргової розписки) від 28 травня 2013 року в розмірі 311 535 грн. 89 коп.

Позовну заяву мотивує тим, що 28 травня 2013 року між сторонами укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 311 535 грн. 89 коп., а відповідач зобовязався повернути вказані грошові кошти у строк до 31 грудня 2015 року. На підтвердження укладення даного договору та його умов відповідачем було представлено позивачу власноручну написану розписку про одержання ним грошових коштів в розмірі 311 535,89 грн., а також встановлений кінцевий термін їх повернення до 31.12.2015 року. Однак, відповідач у строки обумовлені договором (розпискою) позивачу позику не повернув. Зважаючи, що відповідач ігнорує вимоги позивача стосовно повернення боргу він змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити. Пояснив, що товаришував з відповідачем протягом тривалого часу, спільно працювали з молочною продукцією. В травні 2013 року відповідач приїхав до нього та повідомив, що є банкрутом, і так як між ними були дружні стосунки позивач разом із дружиною прийняли рішення надати відповідачу з особистих коштів позику для відновлення його бізнесу. 28 травня 2013 року ним, як фізичною особою, були надані відповідачу грошові кошти в розмірі 311 535 грн. 89 коп., що еквівалентно було на той час 38 225 доларів США, строком до 31 грудня 2015 року, а ОСОБА_3 відповідно була написана розписка, яка підтверджувала умови укладеного між ними договору позики. Вказані грошові кошти були передані у грошовій одиниці України гривні, під час їх передачі була присутня дружина позивача ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, окрім того вказав, що 28 травня 2013 року між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується написаною відповідачем розпискою, зобовязання за яким відповідач не виконав, кошти не повернув, а тому вони підлягають стягненню за рішенням суду. Докази які надані відповідачем значення для розгляду даної справи не мають жодного, якщо між підприємствами сторін існують невиконані зобовязання, зокрема і по поверненню коштів, вони мають розглядатися в порядку господарського судочинства, а даний договір позики був укладений між сторонами як фізичними особами.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та вказав, що з 11 січня 2012 року є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Західний молочний дистрибютор», а позивач був офіційним імпортером заводу «Савушкин продукт» по Західній Україні. Позивачем була запропонована співпраця і між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «Західний молочний дистрибютор» в 2011 році були укладені договір поставки молочної продукції та договір про надання послуг з просування торгових марок. Через деякий час ТзОВ «Західний молочний дистрибютор» понесло збитки, тимчасово призупинило свою діяльність і заборгувало перед ФОП ОСОБА_1 грошові кошти. 28 травня 2013 року, враховуючи, що між сторонами існували довірливі відносини, ним була написана для позивача розписка на суму незакритої дебіторської заборгованості, яка виступила гарантією їх подальшої співпраці, фізичної передачі коштів не відбулося. Жодного тиску на нього з приводу написання даної розписки не чинилося.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «Західний молочний дистрибютор» в 2011 році були укладені договір поставки молочної продукції та договір про надання послуг з просування торгових марок, за якими здійснювалася діяльність з 20 червня 2011 року по 29 березня 2013 року. До 30 квітня 20013 року ТзОВ «Західний молочний дистрибютор» здійснювало погашення заборгованості перед ФОП ОСОБА_1 і неповернута сума заборгованості становила 311 535 грн. 89 коп., яка зафіксована у актах звірки взаємних розрахунків, і один в один збігається із сумою вказаною в розписці від 28 травня 2013 року. Дана сума була останньої нарахованою ФОП ОСОБА_1 для ТзОВ «Західний молочний дистрибютор» в якості заборгованості. При зустрічі із позивачем 28 травня 2013 року відповідач як директор ТзОВ «Західний молочний дистрибютор» написав розписку, якою зафіксував і погодився із сумою, яку заборгувало його товариство ФОП ОСОБА_1 Правова природа написаної розписки не є позикою, а випливає з господарських відносин сторін, це ніби акт звірки двох господарюючих субєктів та гарантія їх подальшої співпраці. Жодних коштів за даною розпискою відповідачу не передавалося і ним не отримувалося, а тому договір є неукладеним. Окрім, того в розписці не вказано про зобовязання ОСОБА_3 повернути вказані кошти, не встановлено порядку та строку їх повернення.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні згідно розписки від 28 травня 2013 року ОСОБА_3 (паспорт серія СР 027297, виданий 13.01.1996 року Рівненським МУ УМВС м. Рівне) отримав позику у ОСОБА_1 (м. Чернівці, паспорт серія НР 061589, виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області) в сумі 311 535 грн. 89 коп., яка станом на дату написання розписки становить 38 225 доларів США, строком до 31.12.2015 року. Розписка написана ним добровільно, без тиску зі сторони позикодавця і в здоровому глузді, що підтверджується ним особисто в тексті розписки.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права, висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, та, в силу вимог ст. 306-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк.

Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови.

Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Оригінал цієї розписки приєднано судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу.

Доводи представника відповідача про те, що правова природа написаної розписки не є позикою, в розписці не обумовлені умови укладеного між сторонами договору та розписка не містить зобовязання відповідача повернути грошові кошти на увагу не заслуговують, оскільки з розписки, складеної 28 травня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_3 отримав саме позику у ОСОБА_1 в сумі 311 535 грн. 89 коп., які зобовязався повернути в строк до 31 грудня 2015 року. Враховуючи, що вказана розписка містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобовязанням її повернення у визначений строк, вона є документом, що підтверджує боргове зобовязання та доказом укладання договору позики та отримання коштів відповідачем від позивача.

З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 311 535 грн. 89 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 3 115 грн. 37 коп.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 533, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (боргової розписки) від 28 травня 2013 року в розмірі 311 535 (триста одинадцять тисяч пятсот тридцять пять) гривень 89 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 115 (три тисячі сто п'ятнадцять гривень) гривень 37 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 18 січня 2017 року.

Суддя О.О. Першко