печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Руденко Н.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів позики за розпискою,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів позики за розпискою, мотивуючи тим, що 11 квітня 2017 року ОСОБА_3 під розписку позичив у позивача грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США зі сроком повернення до 15 червня 2017 року. Всі умови договору позики були погоджені сторонами, викладені в розписці та підписані особисто відповідачем. Незважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_3 щодо необхідності повернути позичені кошти, відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В своїх позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 301 000,00 гривень, проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України за користування грошовими коштами - 23 560,56 гривень, 3% річних за просочення виконання зобов'язання - 1 924,77 гривень та стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 8 000,00 гривень.

На що відповідач ОСОБА_3 подав письмові заперечення на позовну заяву, посилаючись на те, що розписка не має зобов'язання виконання до 15 червня 2017 року. Відповідач вважає, що ця дата не є остаточною. Від позивача не поступало ніяких правових вимог, тому ця дата є пролонгованою на невизначений термін. Оскільки ніяких вимог не надходило, ОСОБА_3 вважає, що ніяких правових вимог не порушено. Також відповідач посилається на те, що розписка є одним із видів договору, але не є повноцінним договором. Відповідно до ЦК України строк не є істотною умовою виконання зобов'язання. В запереченнях зазначається, що з позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається, що особа отримала кошти, що особа зобов'язувалася повернути кошти і можливість ідентифікації самої особи, що підписувала цей документ. Просив закрити провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 у зв'язку з недоведеністю.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в ході розгляду справи позов визнав частково, в частині отримання безвідсоткової позики у розмірі 1 301 000,00 грн., в задоволені іншої частини позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч.1. ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.610 ЦК України,порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного виконання).

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 02 липню 2014 року у справі №6-79цс14 про стягнення заборгованості за договором позики визначено, що «За змістом ч. , 2 ст. 207 та ч.2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладання договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто зі зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.»

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.2 ст 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах.

За таких обставин з відповідача підлягають стягненню на користь позивача кошти у розмірі 1 301 000,00 грн., проценти за користування грошовими коштами в сумі 23 560 грн. 56 коп., 3% річних за прострочення виконання зобов»язання в сумі 1 924 грн. 77 коп.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 000,00 грн.

Керуючись ст. 526, 536, 610, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, 10, 11, 60, 212 -214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів позики за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 1 301 000 (один мільйон триста одна тисяча),00 грн., проценти за користування грошовими коштами в сумі 23 560 (двадцять три тисячі п»ятсот шістдесят) грн. 56 коп., 3% річних за прострочення виконання зобов»язання в сумі 1 924 (одна тисяча дев»ятсот двадцять чотири) грн. 77 коп. та судовий збір у розмірі 8 000 (вісім тисяч),00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Г.О. Матійчук