провадження № 2/521/794/17
Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

07 грудня 2017 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Лефтеровій О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, припинення заборони на відчуження, виключення з державного реєстру запису про іпотеку, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, припинення заборони на відчуження, виключення з державного реєстру запису про іпотеку, посилаючись на те, що 27.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-502/081/2007, згідно якого банк надав їй кредит у сумі 55 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 27.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 укладений іпотечний договір № РML-502/081/2007, згідно якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року ЗАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором № ML-502/081/2007 від 27.12.2007 року.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 липня 2015 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 03.11.2014 року.

Оскільки позивач вважає, що підписуючи кредитний договір та договір іпотеки, відповідач ОСОБА_2 не отримувала згоди позивача, як співвласника спільної сумісної власності майна чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі, посилання на таку згоду в договорі відсутнє, а отже на думку позивача відповідач не мала необхідних повноважень на розпорядження майном, що є підставою для визнання спірних договорів недійсними.

Крім того, на думку позивача, банк та ОСОБА_2 при укладенні спірних договорів діяли недобросовісно, оскільки порушили право на житло неповнолітнього ОСОБА_5 Олексійовиа, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав на час укладення договорів в квартирі, що є предметом іпотеки.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав суду заяву в якій позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, справу просить розглянути в її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 27.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-502/081/2007, згідно якого банк надав їй кредит у сумі 55 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 27.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 укладений іпотечний договір № РML-502/081/2007, згідно якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року ЗАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором № ML-502/081/2007 від 27.12.2007 року.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 липня 2015 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 03.11.2014 року.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що підписуючи кредитний договір та договір іпотеки, відповідач ОСОБА_2 не отримувала згоди позивача, як співвласника спільної сумісної власності майна чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі, посилання на таку згоду в договорі відсутнє, тобто відповідач не мала необхідних повноважень на розпорядження майном, що є підставою для визнання спірних договорів недійсними, виходячи з наступного.

Згода позивача, як співвласника спільної сумісної власності майна чоловіка та жінки за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

На час укладення кредитного договору та договору іпотеки, а саме 27.12.2007 року, банк не знав і не міг знати про те, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності і що позивач не надавав відповідачу згоди на укладення цих договорів.

Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 03.11.2014 року встановлено рішенням Приморського районного суду міста Одеси лише 20 липня 2015 року.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При підписанні кредитного договору та договору іпотеки, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про їх недійсність.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, припинення заборони на відчуження, виключення з державного реєстру запису про іпотеку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 317, 319, 368, 369 ЦК України, ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, припинення заборони на відчуження, виключення з державного реєстру запису про іпотеку відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

07.12.17