Провадження №22-ц/772/2730/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач :Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Кучевського П.В.

Суддів: Медвецького С.К., Сала Т.Б.

За участі секретаря судового засідання Топольської В.О.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти в сумі 12968810,00 грн. (дванадцять мільйонів девятсот шістдесят вісім тисяч вісімсот десять гривень).

Позовні вимоги мотивовано тим, що грошові кошти були надані позивачем у позику ОСОБА_4 з метою придбання та оформлення земельних ділянок та подальшим зобовязанням відповідача здійснити відчуження земельних ділянок на користь позивача на умовах, які були досягнуті між ними раніше. За таких обставин ОСОБА_4 отримала від позивача грошові кошти для придбання трьох земельних ділянок в загальній сумі 487 000,00 доларів США, що станом на 13.09.2016 року відповідно до офіційного курсу валют, встановленого НБУ, становить 12 968 810.00 грн.

Однак, свої зобовязання щодо відчуження земельних ділянок на користь позивача ОСОБА_4 не виконала, пояснюючи це тим, що у неї існують перешкоди в переоформленні технічної документації та відсутністю у неї грошових коштів на проведення таких дій. Звернення до відповідача з вимогою про виконання досягнутих домовленостей або повернення грошових коштів були залишені без задоволення.

Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року позов задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_5, грошові кошти в розмірі 12968810,00 грн. (Дванадцять мільйонів девятсот шістдесят вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 коп.). Вирішено питання розподілу судових витрат

Не погоджуючись з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, 20 грудня 2017 року у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 усно заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для укладення між сторонами мирової угоди. Клопотання мотивував тим, що на розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває інша цивільна справа у звязку з чим сторони мають можливість примиритись у цій справі.

Колегія суддів постановила ухвалу про відмову в задоволенні цього клопотання, виходячи з наступного.

10 жовтня 2017 року цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів надійшла до Апеляційного суду Вінницької області та була розподілена складу суду: головуючий суддя Копаничук С.Г., судді: Медвецький С.К., Сало Т.Б. Ухвалою від 17 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі. Справа двічі призначалась до судового розгляду. 04 грудня 2017 року колегія суддів задовольнила заяву про самовідвід судді Копаничук С.Г. з тих підстав, що її донька будучи приватним нотаріусом, вчиняла нотаріальні дії по оформленню нерухомого майна учасників справи.

Згідно із протоколом про повторний автоматичний розподіл справи від 05 грудня 2017 року головуючим суддею визначено ОСОБА_6

Тобто цивільна справа перебуває в провадженні Апеляційного суду Вінницької області з 17 жовтня 2017 року тобто понад 60 днів встановлених ЦПК України, та за цей період часу сторони мали можливість укласти мирову угоду та надати суду на затвердження.

Порядок укладення мирової угоди в суді апеляційної інстанції врегульовано ст.ст. 207, 373 ЦПК України.

Так за правилами ч. 2 статті 203 ЦПК України сторони зобовязані письмово повідомити суд про можливість укладення мирової угоди.

Дана правова норма кореспондуються з положеннями ст.ст. 182, 183 ЦПК України, щодо письмової форми клопотань.

Новим ЦПК України не передбачено можливості оголошення судом апеляційної інстанції перерви в судовому засіданні для укладення сторонами мирової угоди, а навпаки зобовязано сторони повідомляти суд про укладення мирової угоди шляхом подання письмової заяви.

Представник позивача вимоги вищевказаних статей ЦПК України не виконав.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, змістом якої є не допустити судовий процес в безладний рух.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так судом першої інстанції встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" від 28.12.2006 року визнано дійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2006 року площею 0,9030 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0010, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,9030 га, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0010, без зміни цільового призначення. Зобовязано ОСОБА_4 провести остаточний розрахунок по договору купівлі-продажу від 11.12.2006 року у сумі 757 500.00 грн., що становить 150 000,00 доларів США по курсу НБУ станом на момент підписання договору в термін до 11.08.2007 року.

Додатковим рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" від 30.12.2006 року визнано право власності за ОСОБА_5 на кошти у розмірі 150 000,00 доларів США, позичені ним ОСОБА_4 за Договором позики від 08.12.2006 року для придбання нею земельної ділянки за Договором від 11.12.2006 року купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,9030 га, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0010, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" від 28.12.2006 року визнано дійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.12.2006 року, площею 0,9312 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0009, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,9312 га, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0009, без зміни цільового призначення. Зобовязано ОСОБА_4 провести остаточний розрахунок по договору купівлі-продажу від 10.12.2006 року, у сумі 757 500.00 грн., що становить 150 000,00 доларів США по курсу НБУ станом на момент підписання договору в термін до 10.08.2007 року.

Додатковим рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" від 30.12.2006 року визнано право власності за ОСОБА_5 на кошти у розмірі 150 000,00 доларів США, позичені ним ОСОБА_4 за Договором позики від 08.12.2006 року для придбання нею земельної ділянки за Договором від 10.12.2006 року купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,9312 га., яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0009, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_8.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" від 11.12.2006 року визнано дійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2006 року, площею 0,9117 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0001, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,9117 га, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0001, без зміни цільового призначення.

Додатковим рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" від 30.12.2006 року визнано право власності за ОСОБА_5 на кошти у розмірі 187 000,00 доларів США, позичені ним ОСОБА_4 за Договором позики від 24.11.2006 року для придбання нею земельної ділянки за Договором від 24.11.2006 року купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,9117 га., яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0001, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

В постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 в справі №910/8043/14, суд зазначив наступне: аналіз статей 2, 5, 12 Закону України "Про третейські суди" свідчить про те, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які інші спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Як слідує із позовної заяви, ОСОБА_5 обґрунтовував позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено договори позики, факт укладення яких підтверджується договорами позики від 24 листопада 2006 року та від 08 грудня 2006 року. Також позивач зазначає, що оригінали договорів відповідно до вимог Закону України «Про третейські суди» були долучені до матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обставини укладення договорів позики та відповідно факт передачі коштів підтверджується додатковими рішеннями Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" від 30.12.2006 року.

Такі висновки суду першої інстанції є передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 10 статті 38 Закону України «Про третейські суди» обставини, встановлені рішенням третейського суду, підлягають обов'язковому доказуванню при розгляді цивільних, господарських та інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини.

Аналіз змісту положень цієї норми права вказує на те, що під час розгляду спору про стягнення коштів на підставі договорів позики, обставини щодо укладення договорів та факт передачі коштів встановлені додатковими рішеннями третейського суду підлягають обовязковому доказуванню.

Суд першої інстанції положення ч. 10 статті 38 Закону України «Про третейські суди» не врахував та помилково зазначив, що факт позики встановлено додатковим рішенням третейського суду, оскільки такі рішення не мають преюдиції для суду під час розгляду цивільної справи.

Доводи представника позивача про те, що додаткові рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" від 30.12.2006 року, залишені без змін ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2017 року, тобто є чинними, не мають значення для розгляду цієї справи, оскільки, обставини встановлені третейським судом підлягають обов'язковому доказуванню при розгляді цивільної справи.

Ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Верховний Суд України в правовому висновку по справі № 6-50цс16 24 лютого 2016 року зазначив, що поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

За таких обставин, належними та допустимими доказами факту укладення договору є боргова розписка або письмова форма договору позики.

ОСОБА_5 на підтвердження обставин позовної заяви не надав суду оригіналу боргових документів.

Посилання позивача на те, що оригінали договорів позики, відповідно до вимог Закону України «Про третейські суди» були долучені до матеріалів справи, а взамін сторонам було видано рішення та додаткові рішення до них не заслуговують на увагу.

Так ч. 9 статті 38 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що сторони мають надавати третейському суду докази в оригіналах чи належним чином засвідчених копіях.

Відтак ОСОБА_5 мав би надати Третейському суду належним чином завірені копії договорів позики, оскільки, саме кредитор несе відповідальність за збереження боргових документів та у разі виконання правочину зобовязаний повернути борговий документ боржнику.

Як встановлено судом, у 2006 році справи постійно діючих Третейських судів міста Вінниці до архівів Ленінського, Замостянського та Староміського районних судів міста Вінниці на зберігання не передавались.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було допитано як свідка суддю Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Розвитку та захисту підприємств" ОСОБА_10, який брав участь у розгляді справ та постановленні додаткових рішень від 30.12.2006 року. ОСОБА_10 вказав про неможливість надати суду третейської справи, оскільки в 2012 році архів третейського суду знаходився по вул. Визволення, 2 у місті Вінниці, та в офісі суду була крадіжка, а тому оригінал справи та відповідно договори позики не збереглися.

За таких обставин дослідити факти встановлені додатковими рішеннями третейського суду не можливо.

За відсутності оригіналів договорів є не доведеним факт порушення відповідачем права позивача, як сторони в зобов'язанні, яке виникло між ними, що в свою чергу свідчить про відсутність в позивача суб'єктивного права вимоги до відповідача. Оскільки саме позивач зобов'язаний довести, що грошові кошти за договором передавались, відповідачу, та ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам належності та допустимості.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів є не доведеними та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_4, підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 7579 грн. документально підтверджених судових витрат, а саме судовий збір за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 7579 гривень, документально підтверджених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 21.12.2017.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12 Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський