23.01.2017 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №533/961/16-ц
провадження №2/533/10/17
18 січня 2017 року селище Козельщина
Козельщинський районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді Лизенко А.В.,
секретаря судового засідання Гордієнко О.А.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів, зобовязання вчинити дії,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні Козельщинського районного суду Полтавської області перебувала цивільна справа №533/1461/2013-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.10.2005 року. Рішенням суду першої інстанції, яке залишено без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, в задоволенні позову банку було відмовлено, оскільки під час розгляду справи за висновком судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис на кредитному договорі виконано не ОСОБА_1
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з вищевказаних підстав. Додатково пояснила, що працювала на підприємстві ГРП «Сількопзаготпромторг» бухгалтером. Її безпосередній керівник головний бухгалтер умовила її та декілька інших працівників бухгалтерії оформити на себе кредити в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як на фізичних осіб, оскільки кредити для юридичних осіб мали підвищену процентну ставку. Вона погодилась. Кошти отримувала фактично головний бухгалтер. Але в подальшому підприємство збанкрутувало, тому на ній залишився непогашений кредит. Банк регулярно списував з неї кошти, але вона вважала, що кошти направляються на погашення цього кредиту, тому не заперечувала. А коли отримала копію позовної заяви банку, дізналась, що на її імя оформлено також і спірний кредитний договір №б/н від 18.10.2005 року, про який вона взагалі нічого не знала і не підписувала.
За клопотанням позивача ухвалами суду від 20.10.2016 року, 02.11.2016 року, 25.11.2016 року (а.с.13. 51, 79) витребувано у відповідача відомості щодо рахунків, відкритих у банку на імя позивача, копії договорів, підстави списання коштів. Відповідач вимоги ухвали виконав частково, надав виписки по банківським рахункам (а.с.86-103), копію заяви (договору) від 18.10.2005 року (а.с.105). В іншій частині вимоги ухвал суду не виконані.
Під час судового розгляду справи позивачу розяснено обовязок доведення обставин, на які вона посилається, однак позивач заявила, що вважає обсяг наданих доказів достатнім та про необхідність закінчення зясування обставин справи та перевірки їх доказами.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.09.2014 року по справі №533/1461/2013-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2014 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості боргу за кредитним договором (а.с.21-27). Рішенням суду встановлено, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №7378 від 11.07.2014 року (а.с.36-45) підпис на заяві про надання кредиту від 18.10.2005 року на зворотній стороні бланку в рядку «Подпись» виконаний не ОСОБА_1 Судом також встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала договір від 18.10.2005 року. Зазначена обставина стала підставою для відмови у задоволенні позову, при цьому, рішення щодо визнання кредитної угоди недійсною судом не виносилось.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки кредитна угода оформлена на імя позивача, тобто вона є заінтересованою особою, а також те, що відповідачем не заявлено про застосування строку позовної давності, суд вважає, що наявні всі підстави для визнання договору №б/н від 18.10.2005 року, оформленого заявою невідомої особи, недійсним в цілому, виходячи із вищевказаних підстав.

Щодо стягнення безпідставно списаних коштів, інфляційних нарахувань та відсотків

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом неодноразово відкладалось судове засідання з метою надання часу позивачу для надання доказів, однак, як зазначено вище, позивач в судовому засіданні заявила, що вважає обсяг наданих доказів достатнім та про необхідність закінчення зясування обставин справи та перевірки їх доказами.

В позовній заяві позивач обґрунтовує безпідставно стягнуту суму в розмірі 246,76 грн. тим, що вказану суму їй перерахував син на картку №845867, але 11.10.2016 року банк її списав. Дійсно, з довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21.10.2016 року (а.с.46) та копії кредитної картки (а.с.61) вбачається, що позивач має у відповідача вищевказаний картковий рахунок. В той же час, з банківської виписки (а.с.86) вбачається, що суму 246,76 грн списано з картки №345658, також відкритої на імя ОСОБА_1 Призначення «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті 88**01». Окрім різних номерів карток, позивачем не надано жодних відомостей щодо картки «88**01».

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В іншій частині суми, позивачем взагалі жодним чином не обґрунтовано її розмір та не надано доказів її безпідставного списання саме з реальних рахунків ОСОБА_1

Суд наголошує, що він сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, але жодним чином з власної ініціативи не має права збирати докази на користь однієї із сторін, тим паче коли сторона наполягає на їх достатності.

Таким чином, в цій частині суд вважає позовні вимоги не доведеними.

Щодо моральної шкоди

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем жодним чином не обґрунтовано наявність матеріальної шкоди чи її розмір, не надано відповідних доказів.

Таким чином, в цій частині суд вважає позовні вимоги не доведеними.

Щодо зобовязання видати довідку про відсутність заборгованості

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки зобовязання видати довідку про відсутність заборгованості не передбачено ст.16 ЦК України чи іншим законом, а позивачем не доведено наявність відповідних умов у договорі з банком, то дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.3, 15, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Визнати недійсним договір б/н від 18.10.2005 року, укладений між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» та невідомою особою, яка поставила підпис від імені ОСОБА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» про стягнення 6601,12 грн грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» про стягнення інфляційного збільшення заборгованості в сумі 13830,57 грн, відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» про стягнення 3% річних в сумі 1642,78 грн, відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн, відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» про зобовязання надати офіційну письмову довідку про відсутність заборгованості, яка рахується за ОСОБА_1 за договором б/н від 18.10.2005 року, відмовити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (код ЕДРПОУ 14360570), місцезнаходження: м.Дніпро (Дніпропетровськ), вул.Набережна Перемоги, буд.50, судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн (пятсот пятдесят одна грн. 20) коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Козельщинським районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Лизенко

Повний текст рішення складено

та підписано 23.01.2017 року