Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/456/17 Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
Є.У.№ 337/2494/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є чотирикімнатною квартирою спільного заселення. Дві кімнати квартири займає родина Куцан, яка приватизувала свою частину квартири. В іншіх двох кімнатах фактично проживає він із своєю дружиною та донькою. В квартирі також зареєстровані його батько ОСОБА_4 і брат ОСОБА_5, які в квартирі не проживають тривалий час. ОСОБА_4 з 2004 року проживає в с Мар'ївка, а ОСОБА_5 з 1994 року в будинку по вул. У. Громової. В добровільному порядку відповідачі знятись з реєстрації не бажають.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою №128 будинку №13 по вул. Рубана в м. Запоріжжя.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою №128 будинку №13 по вул. Рубана в м.Запоріжжя.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає таким вимогам.

У чотирикімнатній квартирі АДРЕСА_1, позивачі своєю родиною займають дві кімнати площею 16,3 та 9,5 кв. м. В інших двох кімнатах мешкають сусіди.

В зазначеній квартирі у тих же двох кімнатах (16,3 та 9,5 кв. м.) зареєстровані відповідачі, хоча не заперечують проти того, що в квартирі вони тривалий час не проживають.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позову про визнання таким, що втратив право користування квартирою ОСОБА_4

Відмовляючи у позові в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_4 сплачує комунальні послуги, утримує квартиру, з якої виїхав з поважних причин.

Натомість такі висновки суперечать обставинам справи та поясненням сторін.

Так, обидві сторони зазначили, що до села Марївка відповідач ОСОБА_4 переїхав у 2004 році.

Причиною його переїзду не був догляд з тещею, як зазначив суд першої інстанції, тому що відповідно до довідки виконавчого комітету Марївської сільради вона померла це в лютому 1999 року.

Як пояснив сам відповідач ОСОБА_4, він дійсно залишив спірну квартиру для проживання сина з сімєю (позивача) а сам поїхав до села Марївка, де мешкала його дружина після смерті тещі.

Там вони проживали спільно з дружною до її смерті, мали господарство, доглядали з ним та будинком. Там він проживає і дотепер.

Після смерті дружини він вирішує питання щодо оформлення права власності на будинок.

Відповідач ОСОБА_4 сам не заперечує проти того, що він особисто не здійснював оплату утримання квартири та комунальних послуг, лише віддавав синові банківську картку, сподіваючись, що той буде робити перекази на оплату грошей за квартиру.

Також відповідач ОСОБА_4 посилається на те, що періодично відвідує квартиру.

Суд першої інстанції вважав, що періодична поява наймача у спірному жилому приміщенні свідчить про його фактичне проживання в ньому. Але такий висновок не узгоджується ані з фактичними обставинами справи, ані з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

В даній справі, відповідач ОСОБА_4 не проживав у спірній квартирі понад 10 років, жодних причин, які свідчили б про поважність причин як виїзду з квартири, так і не проживання у ній - немає.

Так, позивач не створював відповідачеві перешкоди для користування квартирою, зазначив, що за взаємною домовленістю батько залишив квартиру позивачеві як сину для проживання у ній з сімєю після одруження сина. Іншому синові ОСОБА_5 батьки залишили будинок, де він і мешкає. Зазначені обставини узгоджуються з поясненнями сторін.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що можливо йому знадобиться житло за станом його здоровя і він вирішить у майбутньому переїхати у м. Запоріжжя, не є підставою для збереження за ним житлової площі у спірній квартирі.

Відтак висновки суду першої інстанції як з приводу поважності причин відсутності ОСОБА_4 на спірній житловій площі, так і з приводу участі ОСОБА_4 у витратах на утримання квартири та сплаті комунальних послуг, не доведені належними доказами та не узгоджуються з поясненнями самих сторін і фактичними обставинами справи.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про визнання таким, що втратив право користування квартирою ОСОБА_4 а відповідач ОСОБА_4 має бути визнаним таким, що втратив право користування житловою площею у спірній квартирі.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року у цій справі скасувати частині відмови у задоволенні позову про визнання таким, що втратив право користування квартирою ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою 128 по вул. Рубана 13 у м. Запоріжжі .

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: