АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/2009/17 Доповідач: Чорна Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду

Херсонської області в складі:

головуючого Чорної Т.Г.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1

секретар Чертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: вул. Щорса,26/Полярників,34 в м. Херсоні.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилається на те, що їй на праві власності належить зазначений вище житловий будинок у якому зареєстрований ОСОБА_3, який з грудня 2014 року вибув з будинку, вивіз всі свої особисті речі, протягом тривалого часу за зазначеною адресою не проживає, участі в утриманні в житла не приймає, а його реєстрація за зазначеною адресою порушує її права власника на вільне розпорядження власністю.

Посилаючись на те, що відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних причин, позивачка просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом з підстав визначених ч.2 ст.405 ЦК України.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування належним їй житлом, оскільки відповідач права власності на частину в домоволодінні не має, в будинку не проживає, членом її родини не являється, спільне з нею господарство не веде.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 доводи апелянта не визнав, рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За договором дарування від 24.07.1996 року ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Щорса, 26 в м. Херсоні, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради у м. Херсоні від 12.06.2009 року №404 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво одноповерхового житлового будинку розміром 11.20 x 13.45 з підвалом та вбудованим гаражем на земельній ділянці у м. Херсоні по вул. Щорса,26/Полярників,34 на місці зносу гаражу та літньої кухні, при умові переобладнання старого житлового будинку в літню кухню, із зобовязанням отримання в інспекції державного будівельно-архітектурного контролю в Херсонській області дозволу на проведення кудельних робіт та дотримання проекту.

У період з 2009 по вересень 2010 р. проводились будівельні роботи, а після їх завершення, забудовник, ОСОБА_2 отримала сертифікат відповідності проектній документації №ХС000473 та підтвердження його готовності до експлуатації зведеної будови за вказаною адресою, виданий Інспекцією ДАБК у Херсонській області від 20.09.2010р.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 28.10.2010 р. №908, замість договору дарування від 24.07.1996 р. реєстр №4-1655 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на домобудівлю під №26 по вул. Щорса в м. Херсоні, яка складається з одноповерхового житлового будинку та літньої кухні.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27.091.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 04.04.2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно, за ОСОБА_4 визнано право власності на 38/100 частин домоволодіння та земельної ділянки за адресою: м. Херсон, вул.. Щорса,26 / Полярників,34 (а.с.53-55).

Зазначені вище обставини визнаються сторонами, які беруть участь у справі та встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З 21.05.1999 року в цьому будинку зареєстрований ОСОБА_3, який із 24 квітня 1999 року по 09 лютого 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою і був членом сімї власника цього будинку (а.с.9,30-32).

Зі змісту заявленого позову, доводів апеляційної скарги вбачається, що предметом даного позову є визнання особи такою, що втратила право користування житлом з підстав передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачкою, був вселений до належного їй на праві власності житлового будинку, яка як власник цього майна надала право відповідачу користуватись ним на правах члена сімї власника.

На даний час відповідач перестав бути членом сімї власника будинку, своє право власності на частку в спірному житлі належними та допустимим доказами не довів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України, виходив з того, що відповідач, який вважає спірний житловий будинок місцем свого постійного проживання і претендує на частку у праві власності на цей будинок, був відсутній за місцем своєї реєстрації з поважних причин, а тому немає підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вимоги про припинення сервітуту відповідно до вимог ст. 406 ЦК України позивачем не заявлялися.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для власного проживання і проживання членів своєї сімї та інших осіб.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника, які постійно проживають разом з ним, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За порівняльним аналізом ст. 383,391,405 ЦК України вбачається, що положення статей 383,391ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житло від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статті 405 ЦК України регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сімї.

Враховуючи, що відповідач, був вселений у спірний будинок з дозволу його власника, як член сімї, а після розірвання шлюбу з позивачкою спільно з нею не проживає, спільним побутом не повязаний, а відтак членом сім»ї власника будинку не є, та з огляду на сутність установлених між сторонами правовідносин, колегія суддів вважає необґрунтований висновок суду першої інстанції про те, що на ці правовідносини поширюються норми статей 64,156 ЖК України, статті 405 ЦК України.

Зважаючи на те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, які позивачкою в ході розгляду справи не заявлялися, колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні позову, оскільки позивачкою невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Керуючись 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Чорна

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_1