У х в а л а

іменем україни

19 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Жовтневого районного суду м. Полтави, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що постановою старшого слідчого слідчого відділу Фрунзенського районного відділу Харківського міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 19 лютого 2010 року порушена кримінальна справа за фактом заволодіння шахрайським шляхом майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідалія» в особливо великих розмірах за ознаками злочину, що передбачено ч. 4 ст. 190 КК України, а постановою слідчого слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі - СУ ГУ МВС) України в Полтавській області від 13 вересня 2010 року за ознаками цього злочину порушено кримінальну справу відносно нього та інших осіб, за ознаками злочину передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

У подальшому постановою Жовтневого районного суду м. Полтави

від 26 листопада 2010 року після скасування апеляційним судом Полтавської області постанови районного суду від 27 вересня 2010 року про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, його було взято під варту, а постановою цього ж суду від 14 січня 2011 року продовжено термін тримання під вартою до 4-х місяців.

Згідно з довідкою Полтавського слідчого ізолятора його звільнено з-під варти 26 січня 2011 року, а постановою слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 21 липня 2011 року кримінальну справу відносно нього закрито за відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст. ст. 190, 358 КК України.

Посилаючись на наведене, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з Державної Казначейської служби України на свою користь грошові кошти в сумі 986 580 грн на відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна безпідставним притягненням його до кримінальної відповідальності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_4 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 328 860 грн з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції змінено, в частині часткового задоволення позову рішення суду скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року залишено без змін.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про перегляд рішення апеляційного суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої зазначав, що відмовляючи у задоволенні позові, суд виходив із того, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року вже стягнуто з Державної Казначейської служби України на його користь 328 860 грн на відшкодування моральної шкоди, тобто він вже скористався своїм правом на відшкодування моральної шкоди.

З таким висновком погодився й суд касаційної інстанції, залишаючи без змін оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції.

Звертав увагу на те, що він не скористався своїм правом на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за рахунок держави, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року, скасовано. Вважає, що ця обставина є нововиявленою.

Посилаючись на те, що вказана обставина є нововиявленою, просив скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду від 04 листопада 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року рішення цього ж суду від 12 лютого 2015 року та рішення Дзержинського районного суду від 04 листопада 2014 рокускасовано.

У задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що обставина, на яку посилається заявник є нововиявленою у розумінні ст. 361 ЦПК України.

Разом з тим, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 45 000 грн та 250 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року вказане рішення суду змінено та зменшено розмір грошових коштів на відшкодування моральної шкоди до 50 000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

З огляду на наведене, ОСОБА_4 вже скористався своїм правом на захист, шляхом пред'явлення позову про відшкодування моральної шкоди.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К.Гримич

О.С.Ткачук