Єдиний унікальний номер 725/5210/17
Номер провадження 2/725/1019/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2017 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючої судді Федіної А.В.,

при секретарі Сорокан М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. У вказаній квартирі окрім неї також зареєстрований її син ОСОБА_2, 21.03.1996 року на народження та її брат ОСОБА_3, 03.07.1984 року, які за вказаною адресою не проживають з 2007 року і по даний час.

Вказувала на те, що кожен з відповідачем має інше місце проживання та відсутні за адресою своєї реєстрації без поважних причин, при цьому їх реєстрація у належній їй квартирі чинить перешкоди у вільному розпорядженні власністю, зокрема вона позбавлена можливості відчужити таке майно.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №8 в будинку №22 по вул. Вірменський в м. Чернівці у звязку з не проживанням у ній без поважних причин більше одного року.

Через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не зявились, направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі та кожен окремо позовні вимоги визнав і не заперечував проти задоволення позову.

У відповідності до вимог п. 9 Прикінцевих положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачами, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується копією договору дарування від 05.03.2001 року та договору дарування від 21.11.2017 року.

Згідно розяснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Згідно довідки КЖРЕП №9 від 02.11.2017 року, відповідачі по відношенню до власника вказаного житлового приміщення є сином та братом (а/с 4).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до акту КЖРЕП №9 від 06.11.2017 року, відповідачі за місцем реєстрації не проживають з 2007 року по даний час (а/с 5).

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідачі не проживають у належній позивачу квартирі понад один рік, не приймають участі в утриманні майна та сплаті комунальних послуг, тим самим чинять позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування квартирою №8 в будинку №22 по вул. Вірменській в м.Чернівці, у звязку з відсутністю в житловому приміщення без поважних причин понад один рік.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 41,45 Конституції України, ст.ст. 6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.150 ЖК України, ст. 386,391,405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №8 в будинку №22 по вул. Вірменській в м.Чернівці, у звязку з відсутністю у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня вручення його повного тексту безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна