Справа № 307/1365/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.

суддів Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2017 року в справі (№307/1365/14-ц суддя Бобрушко В.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу ОСОБА_3, Тячівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції в Закарпатській області про встановлення факту прийняття спадщини, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу спадкового нерухомого майна, його витребування,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги за яким обґрунтовувала тим, що 03 червня 1967 року вона одружилася із ОСОБА_5 з яким проживала у його батьків, а згодом, на земельній ділянці, якою користувались батьки чоловіка, вони разом побудували власний будинок. Їхні дворогосподарства фактично не були розмежовані або розділені, не існувало огорож і до смерті батьків вони всі разом жили однією сім'єю, користувалися земельною ділянкою, городом, двором без будь-яких обмежень, вели спільне господарство.

Батько її чоловіка ОСОБА_6 (ОСОБА_5) Михайлович, помер 01 грудня 1992 року, а мати ОСОБА_7, померла 18 червня 2008 року. За півроку до її смерті, точніше 11 жовтня 2007 року, помер її чоловік ОСОБА_5.

Спадковий будинок №3 по вул. Леніна в смт. Буштино у кінці 1957 року місцевою владою був проданий батькові її чоловіка за 630 рублів, а 02 січня 1958 року йому було видано свідоцтво про право особистої власності на будівлю. Таким чином, батьки її чоловіка придбали у спільну сумісну власність дворогосподарство №3 по вул. Леніна (тепер №9 по вул. Головній) в смт. Буштино.

Після відкриття спадщини за ОСОБА_6 (ОСОБА_5) Михайловичем цю спадщину відповідно до ст. 559 ЦК України (1963 р.) прийняли спадкоємці першої черги - його дружина ОСОБА_7 та їх син ОСОБА_5, тобто її чоловік, з якими спадкодавець на час своєї смерті проживав, після смерті якого вони вступили в управління та володіння спадковим майном.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_5 спадщину, в тому числі право на спадкову частку у майні його батька, прийняла вона, позаяк постійно проживала з ним до смерті, тобто у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки не подала заяву про відмову від неї. І, таким чином, ідеальні частки у спадковому нерухомому майні домоволодіння №9 по вул. Головній (колишняЛеніна, 3) в смт. Буштино склали: у ОСОБА_7 -1/2 та у неї - 1/2. Інші спадкоємці після смерті батьків ОСОБА_5 і ОСОБА_7 спадщину не приймали.

У середині травня 2013 року племінниця ОСОБА_2 почала встановлювати огорожу між будинком її тестя ОСОБА_5 і тещі ОСОБА_7 та будинком, що побудований ними з чоловіком, при чому частина винниці та виноград опинилися за встановленою нею огорожею, тобто на загородженій нею частині земельної ділянки. При цьому ОСОБА_2 пояснила, що їй належить як будинок, так і земельна ділянка на які вона має необхідні документи. Однак, надати копії зазначених документів відповідачка відмовилася. За запитом адвоката вона отримала в Управлінні Держкомзему в Тячівському районі копію технічної документації із землеустрою на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і для ведення особистого селянського господарства, а в селищній раді - копії державних актів на право власності на земельні ділянки. У Тячівському РПТІ отримала технічну документацію на спадкове нерухоме майно і виявила, що на підставі спадкової справи №212/1993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року ОСОБА_7, як спадкоємцю цілої частини майна ОСОБА_8, було видане додаткове свідоцтво на спадщину за законом на житловий будинок №9 по вул. Головній (колишня Леніна, 3) в смт. Буштино. Із вказаних документів виявила, що у 2003 році її свекруха оформила право власності на земельну ділянку під будинком площею 0.150 га. та для ведення ОСГ площею 0.455 га. по Головній, 9 в смт.Буштино виключно на себе, порушивши у такий спосіб права свого сина (її чоловіка) ОСОБА_5. При цьому ОСОБА_7 межі земельної ділянки з нею чи її чоловіком не погоджувала, приховуючи сам факт приватизації ділянок від них. В подальшому, у квітні 2007 року ОСОБА_7 формально уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будинку №9 по вул. Головній в смт.Буштино, а у вересні 2007 року - вищезгаданих земельних ділянок, і теж таємно,оскільки вони нічого не знали про ці договори аж до середини 2013 року. Грошей вона також не мала, так як проживала з ними і перебувала на їх утриманні. Згодом, протягом червня - грудня 2008 року (після смерті ОСОБА_7Ю.), відповідачка ОСОБА_2 таємно переоформила державні акти на право власності на земельні ділянки на своє ім'я. Стверджувала, що про оформлення документів на спадкове майно та про відчуження спадщини (порушенняїх прав) вона не могла довідатись аж до практичних дій відповідачки, котра вирішила встановити огорожу між ділянками та після витребування відомостей з установ.

Позивачка вважає, що з часу смерті спадкодавця ОСОБА_6 (ОСОБА_5) Михайловича, її чоловіку належала 1/2 частини садиби (земельної ділянки, будинку, багаторічних насаджень, комунікацій) по вул. Головній, 9, в смт.Буштино, а після його смерті і прийняття нею спадщини - ця частка належитьї й. ЇЇ чоловік як спадкоємець, що прийняв спадщину і мав право володіти та користуватися своєю часткою, вільно володів та користувався цією часткою, і не давав будь-якої згоди на її відчуження. Відчуження ОСОБА_7 належного йому майна відбулося проти його волі, як співвласника, і без його відому.

Посилаючись на наведене, позивачка просила суд визнати факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його батька ОСОБА_6 (ОСОБА_5) Михайловича. Визнати частково, в частині 1/2, недійсним додаткове свідоцтво на спадщину за законом - на житловий будинок №9 по вул. Головній (колишня вул. Леніна, 3) в смт. Буштино, видане на підставі спадкової справи №212/1993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року на ім'я ОСОБА_7, як спадкоємцю цілої частини майна ОСОБА_8. Визнати за нею (ОСОБА_1) у порядку спадкування право власності на 1/2 садиби - житлового будинку з надвірними спорудами, комунікаціями, багаторічними насадженнями по вул. Головній, 9 (колишня вул. Леніна, 3) в смт. Буштино, Тячівського району. Визнати частково, в 1/2 частині, недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по Головній, 9 (колишня вул. Леніна, 3) в смт. Буштино, вчинений від імені продавця ОСОБА_7 з покупцем ОСОБА_2, укладений між ними 26.09.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №3635 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 і внесений до державного реєстру прав на нерухоме майно, витребувати вказану частку від набувача - відповідача ОСОБА_2. з підстав, передбачених ст.388 ЦК України, а також визнати перехід права власності на 1/2 земельної ділянки, кадастровий :04:002:0103, призначеної для обслуговування житлового будинку, без зміни її цільового призначення.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою цього ж суду від 15 травня 2014 року, скасовані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Вказує на те, що після одруження із ОСОБА_5, вона проживала із своїм чоловіком в житловій будівлі по вул.Головна,9 (колишня Леніна,3) у смт.Буштино Тячівського району Закарпатської області, який належав на праві особистої власності батьку чоловіка ОСОБА_5, який помер 01.12.1992 р. Після його смерті спадкоємцями 1-ї черги стали його дружина та її чоловік ОСОБА_5, в рівних частках, які, як і вона, проживали в одному доворогосподарстві із спадкодавцем, а тому фактично вступили у володіння спадковим майном. Таким чином, оформлюючи спадщину за законом 29.06.1993 р. та 11.03.2005 р. ОСОБА_7, мати її чоловіка, порушила його права в частині отримання належної йому ? спадщини за законом, яке належало йому після смерті його батька. Стосовно спірних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладених ОСОБА_7 19.04.2007 р. та 26.09.2007 р., то такі укладались на підставі незаконних свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_7 не повідомила нотаріусу про наявність ще одного спадкоємця 1-ї черги ОСОБА_5 (її чоловіка), який фактично, як і його мати, прийняли спадщину за померлим спадкодавцем. Відносно довідок Чарівненської сільської ради щодо проживання її чоловіка у цивільному шлюбі на території Чарівненської сільради, то такі довідки, на її думку, не являються належними доказами, оскільки факт місця проживання особи стверджується відміткою в паспорті про державну реєстрацію місця проживання, а щодо перебування особи у цивільному шлюбі, то зазначена обставина стверджується не довідкою сільради, а іншим правовстановлюючим документом.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримала.

Представники відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_10 і ОСОБА_11 апеляцйну скаргу не визнали, просили таку відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.Вказували на те, що позивачка ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 проживали у власному будинку за адресою вул. Головна,7 у с. Буштино, що стверджується і відміткою у її паспорті про місце реєстраціїза вказаною адресоюз 27.04.1977 року. Доказів проживання позивачки із своїм чоловіком разом із спадкодавцемв одному будинку за одною адресоюматеріали справи не містять, а томудоводи апелянта про факт спільного проживання її з чоловіком на час смерті його батька ОСОБА_5 01.12.1992 р. в будинку за адресою вул. Головна,9 у с. Буштино є безпідставними. Також вазували на те, що позивачка не довела, що її чоловік після смерті батька прийняв спадщину у встановлений законом строк, оскільки не подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини і не вчинив дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини, так як з 1981 року він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, де перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_12, від якого у них народилася донька ОСОБА_13, 17 серпня 1981 року. За вказаною адресою ОСОБА_5 проживав по день смерті (11.10.2007 року), після смерті якого позивачка ОСОБА_1 у строк, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України, спадщину не прийняла, так як на час відкриття спадщини не проживала постійно разом із спадкодавцем, і не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.Вважають, що відповідачкою ОСОБА_2 спадкові права позивачки не порушені, а тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 03 червня 1967 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (т.1 а.с.9).

За час перебування у шлюбі подружжям було побудовано будинок за адресою с. Буштино, вул. Головна,7 Тячівського району Закарпатської області, в якому позивачка ОСОБА_1 є зареєстрованою з 27.04.1977 року, що стверджується відміткою у її паспорті про місце проживання, копія якого міститься у матералах справи (т.1 а.с.8).

01 грудня 1992 року помер батько чоловіка позивачки ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина за законом, так як за життя ОСОБА_5 заповіту не складав.

Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року чинній на момент відкриття і прийняття спадщини), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Дії, що свідчать про прийняття спадщини врегульовані нормами ст.549 ЦК України (1963 року), згідно якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину :

1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що чоловік позивачки ОСОБА_5 спадщину після смерті свого батька прийняв, оскільки він не подавав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини і не вчиняв дій, які б свідчили про те, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а саме житловим будинком №9 по вул. Головній (колишнявул.Леніна, 3) усмт.Буштино Тячівського райому Закарпатської області.

З довідки виконкому Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 14 вересня 2015 року за №161 слідує, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по день смерті (11 жовтня 2007 року) проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_12 на території Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області (т.2 а.с.27).

Згідно довідки виконкому Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 30 липня 2015 року за №126, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по день смерті (11 жовтня 2007 року) був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3 та похований у с. Чарівне (т.2 а.с.4).

З свідоцтва про народження ОСОБА_13 слідує, що вона народилася 17 серпня 1981 року і її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_12 (т.2 а.с.3).

Посилання позивачки на факт реєстрації її чоловіка ОСОБА_5 за адресою смт. Буштино, вул. Леніна,7, Тячівського району Закарпатської, як на доказ прийняття ним спадщини за померлим батьком ОСОБА_5, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений факт не відноситься до дій, передбачених статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року), які б свідчили про прийняття спадщини спадкоємцем.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на підставі заяви ОСОБА_7 від 29 червня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 29 червня 1993 року та зареєстрованого в реєстрі за №193, спадкоємцем майна СтепиМіклоша Михайловича, померлого 01 грудня 1992 року, є його дружина ОСОБА_7, мешканка смт. Буштино, вул. Леніна, 3 Тячівського району Закарпатської області. Спадкове майно складається з грошових заощаджень з належними процентами, що знаходяться в ощадкасі №7298/04 сел. Буштино Тячівського району Закарпатської області на рахунках №15153, 03887, належних померлому ОСОБА_15 на підставі ощадних книжок, виданих йому вказаною ощадкасою (т.1 а.с.130, 131, 132).

Додатковим свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_16 11 березня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-420 стверджується, що спадкоємцем майна СтепиМіклоша Михайловича, який помер 1 грудня 1992 року, є його дружина ОСОБА_7, мешканка смт.Буштино, вул. Головна, 9, Тячівського району, Закарпатської області. Спадкове майно, на яке у вказаній частці видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в смт. Буштино по вул. Головна (колишня вул. Леніна), буд. №9 (колишній №3), належного померлому ОСОБА_15 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівництво (т.1 а.с.51).

Також судом встановлено, що рішенням 12 сесії 28 скликання Буштинської селищної ради від 9 жовтня 2000 року ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,55 га. для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в смт. Буштино, вул. Головна.9, Тячівського району (т.1 а.с.56).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_7 видано державні акти серії ІV-ЗК №005447, серії ІV-ЗК №005446, згідно яких вона набула право приватної власності на земельні ділянки площею 0,455 га. для ведення особистого селянського господарства та площею 0,095 га. для обслуговування житлового будинку по вулиці Головній на території Буштинської селищної ради (т.1 а.с.14-17).

З договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 19 квітня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №1766 слідує, що ОСОБА_7 продала ОСОБА_2 житловий будинок №(3) 9 по вул. Головна в смт. Буштино, Тячівського району, Закарпатської області, загальною площею 50.2 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м. (т.1 а.с.49-50). А згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 26 вересня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №3635, ОСОБА_7 продалаОрос ОСОБА_17 земельну ділянку, площею 0,095 га., розташовану по вулиці Головна в смт. Буштино, Тячівськогорайону, Закарпатськоїобласті (т.1 а.с.63).

Згідно даних реєстраційного посвідчення, виданого Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації житловий будинок по вул. Головна, 9 в смт. Буштино, Тячівського району, в цілій частині зареєстрований за ОСОБА_2, про що в реєстрову книгу №01 26 квітня 2007 року зроблено запис за реєстровим №161 (т.1 а.с.65).

11 жовтня 2007 року помер чоловік позивачки ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270).

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини 1-2 ст.1269 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини на його майно в нотаріальну контору не зверталася. Зазначену обставину вона ствердила і у судовому засіданні. Також матеріали справи не містять доказів постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, яка відкрилася після його смерті 11.10.2007 року за місцем його проживання у с. Чарівне.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи належних доказів прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його батька ОСОБА_5, який помер 01.12.1992 року, а також доказів прийняття спадщини позивачкою ОСОБА_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, який помер 11.10.2007 року, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання факту прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його батька ОСОБА_6 (ОСОБА_5) Михайловича; визнання частково, в частині 1/2, недійсним додаткового свідоцтва на спадщину за законом - на житловий будинок №9 по вул. Головній (колишня вул.Леніна, 3) в смт. Буштино, виданого на підставі спадкової справи №212/1993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року на ім'я ОСОБА_7, як спадкоємцю цілої частини майна ОСОБА_8; визнання за нею (ОСОБА_1) у порядку спадкування права власності на 1/2 садиби - житлового будинку з надвірними спорудами, комунікаціями, багаторічними насадженнями по вул. Головній, 9 (колишня вул. Леніна, 3) в смт. Буштино, Тячівського району; визнання частково, в 1/2 частині, недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по Головній, 9 (колишня вул. Леніна, 3) в смт. Буштино, вчинений від імені продавця ОСОБА_7 з покупцем ОСОБА_2, укладений між ними 26.09.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №3635 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 і внесений до державного реєстру прав на нерухоме майно, витребувати вказану частку від набувача - відповідача ОСОБА_2. з підстав, передбачених ст.388 ЦК України, а також визнати перехід права власності на 1/2 земельної ділянки, кадастровий :04:002:0103, призначеної для обслуговування житлового будинку, без зміни її цільового призначення.

Встановивши, що відповідачкою ОСОБА_2 не порушено спадкових прав позивачки ОСОБА_1 внаслідок укладення спірних договорів купівлі-продажу, за вище наведених обставин, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у позові.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивачки без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 28 грудня 2017 року.

Головуюча

Судді