Справа № 236/1140/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарях Безорчук А.О., Колесник О.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників 1-го відповідача Зінченко І.О., Медяника К.С.,

представника 2-го відповідача Саєнко Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, Громадської організації «Сімейного відпочинку "Джерело", про визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

21.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського суду Донецької області з позовом до Лиманської міської ради Донецької області, Громадської організації «Сімейного відпочинку «Джерело» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 29.06.2004 року, укладеного між Яцківською сільської радою і Добровільним товариством рибалок-любителів та любителів природи «Джерело», усіх додатків до цього договору, а також про зобов'язання першого відповідача - Лиманської міської ради надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для приватизації земельної ділянки № 105/85, площею 0,0215 га, розташованої у АДРЕСА_1.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує такими обставинами. Позивач є членом Громадської організації «Сімейного відпочинку «Джерело», користується земельною ділянкою №105/85, площею 0,0215 га, розташованою у АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці розміщений садовий будинок загальною площею 44,2 кв. м, житловою площею 21,8 кв. м, який належить йому на праві власності.

29.06.2004 року між Яцьківською сільською радою і Добровільним товариством рибалок-любителів та любителів природи «Джерело» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого товариству було передано у платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в с. Яцьківка Краснолиманського району Донецької області, площею 1,9920 га, строк дії договору було визначено на 5 років. Додатком до договору оренди землі від 01.11.2008 року строк його дії був подовжений на 49 років. Крім того, було укладено ще декілька додатків до договору щодо зміни орендної плати за орендовану земельну ділянку.

Позивач вважає, що укладений договір оренди без номеру від 29.06.2004 року та усі додатки до нього слід визнати недійсними, оскільки вони укладені з порушеннями чинного законодавства України. Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що в договорі відсутні істотні умови, не зазначений об'єкт оренди, його місце розташування та розмір, договір не має номеру, до договору укладалися не «додаткові угоди», а «додатки», жоден з яких не зареєстрований належним чином у державному органі, земельна ділянка, відносно якої укладений договір не є сформованою згідно з вимогами ЗК України та Закону України «Про державний земельний кадастр», тому не може бути об'єктом цивільних прав.

Оскільки ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці, то, на його думку, він має право на отримання земельної ділянки у власність шляхом приватизації. Проте наявність чинного договору оренди земельної ділянки позбавляє його такої можливості, оскільки передання земельної ділянки у власність можливо лише після припинення права користування нею.

Позивач просить визнати договір без номеру від 29.06.2004 року, укладений між Яцківською сільською радою та Громадською організацією «Сімейного відпочинку «Джерело», та усі додатки до нього недійсними. Також ОСОБА_1, враховуючи наявну відмову Лиманської міської ради надати дозвіл на розробку технічної документації для приватизації земельної ділянки № 105/85 по АДРЕСА_1,просить зобов'язати 1-го відповідача надати йому такий дозвіл.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, наполягав на їхньому повному задоволенні, на підтримання своєї правової позиції посилався на аргументи, аналогічні викладеним у позові, вказав, що, на його думку, він має безумовне право на приватизацію земельної ділянки, якою користується впродовж близько 30 років і сплачує плату за таке користування. Також в подальшому позовні вимоги були підтримані представником позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності (а.с.152,153).

Представники 1-го відповідача - Лиманської міської ради Медяник К.С., Зінченко І.О., які діють на підставі довіреностей (а.с.65,165), позовні вимоги не визнали у повному обсязі, додатково пояснили, що рішенням Краснолиманської міської ради від 27.11.2015 року № 7/1-13 «Про внесення змін до рішення Краснолиманської міської ради від 17.11.2015 року № 7/1-8 «Про припинення діяльності сільських та селищних рад, що увійшли до складу Краснолиманської ОТГ», припинено шляхом реорганізації (приєднання до Краснолиманської міської ради Донецької області) юридичну особу - Яцьківську сільську раду. Краснолиманську міську раду відповідно до п.5 рішення Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 року № 6/44-3461 «Про добровільне об'єднання територіальних громад» визнано правонаступником активів і пасивів сільської ради. Відповідно до ч. 1 п. 3 Постанови Верховної Ради України № 984-19 від 04.02.2016 року місто Красний Лиман Донецької області було перейменовано у місто Лиман Донецької області.

Представники відповідача підтвердили факт укладення 29.06.2004 року між Яцьківською сільською радою та Добровільним товариством рибалок-любителів та любителів природи «Джерело» договору оренди землі, відповідно до якого Товариству було передано у платне користування земельну ділянку, розміщену в с. Яцьківка Краснолиманського району Донецької області, площею 1,9920 га, строком на 5 років. Договір був зареєстрований Краснолиманським районним відділом Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29.06.2004 року за № 35. В подальшому у Книзі реєстрацій договорів оренди в Яцьківській сільській раді зареєстровані додатки до вказаного договору щодо зміни орендної ставки сплати за оренду земельної ділянки. 01.11.2008 року строк дії цього договору за згодою сторін був подовжений на 49 років.

На теперішній час зазначений договір є чинним, сторони виконують по ньому свої зобов'язання, орендар своєчасно вносить орендні платежі, сторонами договір не оспорюється. Договір не містить будь-яких посилань на права інтереси або зобов'язання відносно позивача. Враховуючи порядок укладення та форму договору, на думку представника відповідача, підстав для визнання його недійсним не має. Поданий позов ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки договір оренди землі жодним чином не зачіпає його права як члена організації щодо користування земельною ділянкою. Представники відповідача просили суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник 2-го відповідача - голова Громадської організації «Сімейного відпочинку «Джерело» Саєнко Т.Ю., яка діє на підставі Статуту організації (а.с.28-34, 85), позовні вимоги не визнала у повному обсязі, пояснила, що Громадська організація «Сімейного відпочинку «Джерело» утворена при зміні назви колишнього Добровільного товариства рибалок-любителів та любителів природи «Джерело», володіє тими ж самими правами і виконує ті ж самі зобов'язання у цивільних правовідносинах, за другим відповідачем навіть збережено номер суб'єкта господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань(а.с.35-37), № 23344452, вказаний у витягу з Реєстру від 24.01.2017 року,відповідає номеру, зазначеному у спірному договорі оренди землі від 29.06.2004 року (а.с. 69-71); у витягу з Реєстру зазначена дата державної реєстрації юридичної особи - 11.04.1995 року, відсутні дані про припинення юридичної особи, про юридичних осіб-правонаступників, відомості про проведення державної реєстрації особи, яка утворена в результаті перетворення

Представник відповідача підтвердила, що 29.06.2004 року між Яцьківською сільською радою та Добровільним товариством рибалок-любителів та любителів природи «Джерело» було укладено договір оренди землі, згідно з яким Товариству було передано у платне користування земельну ділянку, розташовану в с. Яцьківка Краснолиманського району Донецької області, площею 1,9920 га, строком на 5 років. Договір укладався відповідно до вимог законодавства України, чинного на той час, був зареєстрований. Також сторонами укладалися ще додатки до вказаного договору щодо зміни розміру орендної плати за земельну ділянку, 01.11.2008 року строк дії договору за згодою сторін був подовжений на 49 років. На сьогодні договір є чинним, сторони виконують по ньому свої зобов'язання, орендар своєчасно вносить орендні платежі, сторонами умови договору не оспорюються. За повідомленням голови ГО «СВ «Джерело» більшість членів громадської організації (72 особи) виступають за його збереження, з позовами до суду звернулися лише ті члени (20 осіб), які мали бажання приватизувати використовувані ними земельні ділянки. Саєнко Т.Ю. просила суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню(ст.61 ЦПК України).

Суд, вислухавши доводи і пояснення позивача та його представника, заперечення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Яцьківської сільської ради від 22.05.2003 року «Про затвердження проекту відведення та надання в оренду земельної ділянки Добровільному товариству рибалок-любителів та любителів природи «Джерело» для обслуговування бази відпочинку на території Краснооскільської зони відпочинку сільської ради» затверджено проект відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1; надано Добровільному товариству рибалок-любителів та любителів природи «Джерело» в оренду на п'ять років земельну ділянку загальною площею 19920 кв. м (в тому числі забудованих 4315 кв. м) за рахунок земель житлової та громадської забудови; запропоновано Добровільному товариству рибалок-любителів та любителів природи «Джерело» оформити та зареєструвати договір оренди земельної ділянки (а.с.10).

29.06.2004 року між орендодавцем - Яцьківською сільською радою та орендарем - Добровільним товариством рибалок-любителів та любителів природи «Джерело» було укладено договір оренди землі (а.с.69-71).

Відповідно до п. 1 цього договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за призначенням «експлуатація площадок для кемпінгів на підставі рішення Яцьківської сільської ради від 22.05.2003 року № 23», яка розташована за адресою: с. Яцьківка, територія Яцьківської сільської ради.

Згідно із п.2 договору об'єктом оренди є земельна ділянка площею 1,9920 га, у тому числі тимчасова забудова - 0,4315 га, інші землі - 1,5605 га.

У п. 5 договору вказується нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору, яка складає 145017,60 грн.

Відповідно до п.8 договору строк його дії - 5 років.

Орендна плата становить 14342,40 грн. на рік, у тому числі ПДВ 2390,40 грн., як визначено у п. 9 договору. П. 10 договору вказує на те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно з п.11 договору, орендна плата вноситься щомісячною, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім, з остаточним розрахунком не пізніше 15 листопада поточного року.

Відповідно до пп. 15, 16, 17 вказаного договору земельна ділянка передається в оренду для обслуговування кемпінгу, цільове призначення - експлуатація площадок для кемпінгів, умови збереження стану об'єкта оренди - використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Відповідальність за несплату орендної плати передбачено у п. 14 договору, а саме у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,2% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду обумовлені пп. 18-20 договору.

П. 21 договору роз'яснюються умови повернення земельної ділянки: після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до п. 26 договору на земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб.

П. 32 договору вказує на те, що ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини несе орендар.

Відповідальність сторін визначена у пп. 41, 42 договору, зокрема, за невиконання або неналежне виконання договору оренди сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору; сторона, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Прикінцеві положення договору вказують на те, що невід'ємною частиною договору є план (схема) меж земельної ділянки (в якій вказано кадастровий номер земельної ділянки та її межі).

Відповідно до п. 38 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Договір зареєстровано Краснолиманським районним відділом Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29.06.2004 року за № 35 (а.с.71).

За заявою голови Добровільного товариства рибалок-любителів та любителів природи «Джерело» від 09.09.2008 року рішенням Яцьківської сільської ради від 30.09.2008 року «Про подовження терміну договорів оренди земельних ділянок» вирішено внесені зміни до договору в частині терміну його дії, встановлено термін дії договору на 49 років (а.с. 19,22,76).

01.11.2008 року за №20 у Книзі реєстрації договорів оренди в Яцьківській сільській раді зареєстровано додаток до договору від 29.06.2004 року щодо внесення змін до п. 8 договору, продовжено строк дії договору на 49 років.

Згідно з рішенням Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 року №6/44-3461 «Про добровільне об'єднання територіальних громад» територіальні громади селищ міського типу,сіл Краснолиманського району Донецької області об'єднанні в Краснолиманську об'єднану територіальну громаду з центром в м. Красний Лиман, Краснолиманську міську раду визнано правонаступником активів і пасивів (а.с.67).

Рішенням Краснолиманської міської ради від 27.11.2015 року № 7/1-13 «Про внесення змін до рішення Краснолиманської міської ради від 17.11.2015 року № 7/1-8 «Про припинення діяльності сільських та селищних рад, що увійшли до складу Краснолиманської ОТГ», припинено шляхом реорганізації (приєднання до Краснолиманської міської ради Донецької області) юридичну особу - Яцьківську сільську раду (а.с.66).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію Яцьківської сільської ради, код 05380450, припинено в результаті реорганізації (а.с.38-39).

Відповідно до ч. 1 п. 3 Постанови Верховної Ради України № 984-19 від 04.02.2016 року місто Красний Лиман Донецької області перейменовано у місто Лиман Донецької області.

Громадська організація «Сімейного відпочинку «Джерело» утворена при зміні назви колишнього Добровільного товариства рибалок-любителів та любителів природи «Джерело», володіє тими ж самими правами і виконує ті ж самі зобов'язання у цивільних правовідносинах, за другим відповідачем навіть збережено номер суб'єкта господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.35-37), № 23344452, вказаний у витягу з Реєстру від 24.01.2017 року,відповідає номеру, зазначеному у спірному договорі оренди землі від 29.06.2004 року (а.с. 11-13); у витягу з Реєстру зазначена дата державної реєстрації юридичної особи - 11.04.1995 року, відсутні дані про припинення юридичної особи, про юридичних осіб-правонаступників, відомості про проведення державної реєстрації особи, яка утворена в результаті перетворення.

Згідно із п. 1.6. Статуту Громадської організації «Сімейного відпочинку «Джерело» організація є юридичною особою. Вищим керівним органом Організації є Загальні збори (п.5.1. Статуту), які обирають Голову Організації (п. 5.2. Статуту), Голова Організації без довіреності представляє Організацію у взаємовідносинах з органами влади, місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами в Україні та за її межами (а.с.28-34).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань особою, яка уповноважена представляти Громадську організацію «Сімейного відпочинку «Джерело», зазначено Саєнко Таїсію Юліанівну (а.с.35-37).

Таким чином, сторонами договору оренди землі від 29.06.2004 року на теперішній час є орендодавець - Лиманська міська рада та орендар - Громадська організація «Сімейного відпочинку «Джерело».

За повідомленням Відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18.05.2017 року № 154 земельна ділянка, розташована в с. Яцьківка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1,992 га, перебуває в оренді Громадської організації «Сімейного відпочинку «Джерело» (а.с.81).

Сторони умови договору оренди землі не оскаржують.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5),є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання (а.с.6-7), є членом ГО»СВ «Джерело», користується земельною ділянкою № 105/85 площею 148 кв., сплачував плату за користування електроенергією на ділянці в 2016,2017 році, що підтверджено розрахунковою книжкою (а.с.9).

Згідно з рішенням по справі № 212/08.00 Донецького обласного відділення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Асоціація спеціалістів у аграрній сфері «Третейська ініціатива» від 05.06.2008 року

за ОСОБА_1 було визнано право власності на об'єкт нерухомого майна, який складається із садового будинку літ. «А-1» загальною площею 44,2 кв. м, житловою площею 21,8 кв. м, сараю літ «Б», розташований в АДРЕСА_1 (а.с.42-45).

Згідно з витягом № 20281516 від 18.09.2008 року, сформованим КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська, на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, запис в Реєстрі № 24756602 (а.с.48).

18.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Лиманської міської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, орієнтовною площею 0,0215 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для дачного будівництва на території с. Яцьківка; позивач у заяві підтвердив, що право безоплатної передачі земельної ділянки у власність за даним видом використання на території України ним не використане (а.с 189).

Листом від 01.12.2016 року № 3232 Лиманська міська рада відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки витребувана земельна ділянка площею 0,0215 га перебуває в оренді у ГО «СВ «Джерело» (раніше - ДТРЛП «Джерело»), членом якого є позивач, на підставі чинного договору оренди, укладеного з колишньою Яцківською сільською радою 29.06.2004 року, зареєстрованого Краснолиманським РВ Донецької РФ ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с.8).

Вирішуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормами ч.2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Тобто сторонами договору оренди землі є орендодавець та орендар.

Згідно зі ст.ст. 16, 18, 19 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час реєстрації оспорюваного договору оренди землі, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, що передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент підписання договору між Яцьківською сільською радою та Добровільним товариством рибалок-любителів та любителів природи «Джерело».

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає державній реєстрації й на підставі ч. 1 ст. 210, ч.3 ст.640 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним із моменту його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073, та відповідно до Указу Президента України від 17.02.2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, а також договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Договір від 29.06.2004 року зареєстровано Краснолиманським РВ Донецької РФ ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29.06.2004 року за № 35.

Стосовно відсутності у спірному договорі невід'ємних його частин, про які у позові вказував позивач, то такі доводи спростовуються наявними у справі копіями планів, схем.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України, ст 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. На цьому також наголошується і у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-78цс13, ухваленій в цивільній справі у подібних правовідносинах.

Відтак, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Проте вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п.5 вказаної постанови ПВСУ).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Аналізі від 25.01.2017 року окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виокремив кілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі.

Такі критерії, зокрема,наявні у випадках, коли: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Таким чином, коло таких заінтересованих осіб не є обмеженим і залежить від обставин конкретної справи.

Коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом і не заперечується усіма сторонами, позивача ОСОБА_1 спонукало звернутись до суду із позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки саме бажання приватизувати використовувану ним ділянку орієнтовною площею 0,0215 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, для дачного будівництва на території с. Яцьківка. Зі змісту заяви позивача від 18.10.2016 року, адресованої Лиманському міському голові Цимідану П.Ф. (а.с.189), вбачається, що ОСОБА_1 має намір набути права власності на використовувану ним земельну ділянку саме шляхом безоплатної приватизації, повідомляючи, що право безоплатної передачі земельної ділянки у власність за даним видом використання на території України ним не використане.

Водночас згідно з оспорюваним договором оренди землі від 29.06.2004 року користування земельною ділянкою має здійснюватись за призначенням «експлуатація площадок для кемпінгів на підставі рішення Яцьківської сільської ради від 22.05.2003 року № 23» (а.с.69-71).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 14.07.2017 року, наданим представниками відповідачів, земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_1, розташована за адресою Донецька область, Краснолиманський район, с. Яцьківка, площею 1,9920 га, віднесена до категорії земель рекреаційного призначення, цільове призначення «07.01. для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення», вид використання «для експлуатації площадок для кемпінгів», власність державна (а.с.171-178).

За класифікацією видів цільового призначення земель, затв. наказом Державного комітету України з земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, землі, призначені для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення, віднесені до секції Е розділу 07 підрозділу 07.01; землі, призначені для індивідуального дачного будівництва, віднесені до секції Е розділу 07 підрозділу 07.03.

Отже, отримання позивачем безоплатно у приватну власність земельної ділянки «для дачного будівництва» потребувало би спочатку зміни цільового призначення використовуваної ОСОБА_1 земельної ділянки, чого не було вчинено органом місцевого самоврядування.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що на ім'я ОСОБА_1 у 2008 році зареєстровано у КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, запис в Реєстрі № 24756602(а.с.48). За твердженнями позивача, вказаний будинок є капітальною будівлею, розміщений на бетонному фундаменті, стіни будівлі складені зі шлакоблоків, будинок не може бути відділений від земельної ділянки без заподіяння пошкоджень та без його істотного знецінення.

Згідно з Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затв. наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, чинний з 01.01.2001 року, будинки дачні та садові віднесені до підкласу 1110.4 класу 11 «Будівлі житлові», код СРС - 52111.р1; натомість кемпінги віднесені до підкласу 1211.3 класу 12 «Будівлі нежитлові», код СРС-52124.р1.

Таким чином, позивач порушив порядок використання наданої йому земельної ділянки і розмістив на ній капітальну житлову будівлю замість будівлі кемпінгу, що за своєю сутністю є нежитловою будівлею і призначений для тимчасового використання.

Відповідно до ст. 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. Землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності(ч.1 ст. 52 ЗК України). На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель(ч.3 ст. 52 ЗК України).

Згідно зі ст. 21 ЗК України наслідками порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є,зокрема, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам, відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

За змістом ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства,для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва,для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),для індивідуального дачного будівництва,для будівництва індивідуальних гаражів. Натомість безоплатна передача у власність громадянам земельних ділянок рекреаційного призначення для експлуатації площадок для кемпінгів законом не передбачена.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, внаслідок набуття ОСОБА_1 права власності на збудований ним садовий будинок до позивача має переходити право користування земельною ділянкою державної власності з цільовим призначенням «07.01. для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення», вид використання «для експлуатації площадок для кемпінгів». Саме це і відбулось у формі участі ОСОБА_1 в діяльності ГО «СВ «Джерело», членом якої є позивач.

Таким чином, сам факт укладання договору оренди земельної ділянки від 29.06.2004 року жодним чином не змінює правовідносин позивача та не порушує його прав, а лише констатує правовий режим використання земельної ділянки рекреаційного призначення ГО «СВ «Джерело», членом якого є позивач, тому, як наслідок, не може вважатися таким, що спрямований на порушення конституційних прав та свобод позивача з врахуванням того, що цей договір не передбачав переходу права власності на майно, яке належить саме позивачу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Отже, наслідком визнання правочину недійсним повинно бути повернення сторін договору у попереднє становище, а саме повернення у володіння Лиманській міській раді земельної ділянки та повернення ГО «СВ «Джерело» сплачених за договором оренди землі коштів, що жодним чином не впливає на законі права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця норма пов'язує право на звернення до суду із захистом прав, свобод чи інтересів саме особи яка звернулась до суду.

З огляду на те, що позивач не є стороною договору оренди землі від 29.06.2004 року, жодних законних прав чи свобод у разі визнання правочину недійсним в нього не виникне, тому він немає права вимагати встановлення недійсності цього правочину в контексті того, що він не є заінтересованою особою, як це передбачено п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

В ході судового розгляду судом не встановлено факту порушення прав позивача, як користувача земельної ділянки. Спірний договір оренди землі вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків та тривалий час виконується сторонами, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення сторонами виконання умов спірного договору не надано. Сторони договору не заявляли про його розірвання. З огляду на це, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання договору недійсним.

Оскільки вимога позивача про зобов'язання Лиманської міської ради надати йому дозвіл на розробку технічної документації для приватизації земельної ділянки № 105/85 по АДРЕСА_1 є похідною та безпосередньо пов'язаною із вимогою про визнання договору оренди землі недійсним, то суд, відмовляючи у задоволенні першої вимоги вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні другої вимоги немайнового характеру про зобов'язання вчинити певні дії. На думку суду, органом місцевого самоврядування було правомірно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації для приватизації земельної ділянки з урахуванням наявності чинного договору оренди цієї ділянки, потреби у зміні цільового призначення використовуваної позивачем земельної ділянки та неможливості передачі безоплатно у власність громадянам земельних ділянок з числа земель рекреаційного призначення, призначених для експлуатації площадок для кемпінгів.

Питання про розподіл між сторонами судових витрат у справі суд вирішує наступним чином. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст. 88 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання (а.с.6-7), а отже, звільнений від сплати судового збору згідно із п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч.4 ст. 88 ЦПК України, уразі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Тому судові витрати в цивільній справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 202-204, 210, 215-216, 626, 627, 638, 640, 792 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 15, 18, 20, 21 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 79, 88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, Громадської організації «Сімейного відпочинку "Джерело", про визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлений 18.08.2017 року.

Суддя -