АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року в справі за заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування в повному обсязі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 у справі № 2172/15.

Також у квітні 2016 ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 у справі № 2172/15 в частині солідарного стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 0360.29-50/270-С у розмірі 13 461 010,30 грн. та судових витрат у розмірі 25 500 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2016 справи за двома заявами було об'єднано в одне провадження та об'єднаній справі присвоєно № 755/7554/16-ц (а. с. 46).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2016 заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено. Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 у справі № 2172/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано (а. с. 91-95).

Справа № 755/7554/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1813/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.09.2016 скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2016 в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3та передане питання на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін (а. с. 138-140).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2016 у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заяви в повному обсязі. Посилається на недотримання судом норм матеріального та процесуального права, без надання належної правової оцінки доказам. В обґрунтування своїх доводів вказує, що договір про надання відновлювальної кредитної лінії та договір поруки є взаємопов'язаними, а тому статус сторін позичальника та поручителя є однаковим. Зазначила, що на правовідносини, які виникли між сторонами по справі поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», як до боржника так і майнового поручителя, а тому справа не була підвідомча Третейському суду відповідно до Закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника та банку, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не є споживачем банківських послуг, тому, виходячи з наявних правовідносин справа підвідомча третейському суду з огляду на положення ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спірне рішення прийнято у спорі, який безпосередньо стосується невиконання договірних зобов'язань зобов'язальною стороною, які виникли на підставі укладеного між позивачем і відповідачем ОСОБА_7 договору поруки у забезпечення виконання кредитного договору.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2007 між АКБ «Укрсоцбанк», назву якого змінено на ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №030.29-50/270-С, за умовами якого позичальнику були надані кредитні кошти в сумі 400 000 дол. США зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом строком повернення до 22.05.2014 (а. с. 9-13). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23.05.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №030.29-50/270-С, за яким остання зобов'язалась солідарно відповідати в повному обсязі за виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016 у справі № 2172/15 ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по договору кредиту в сумі 13 461 010,30 грн. та третейський збір в сумі 25 500 грн. (а. с. 6-8). У квітні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду із окремими заявами про скасування зазначеного рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04.02.2016, зазначаючи, що дана справа не підвідомча третейському суду, оскільки спори щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку не розглядається третейським судом, крім того відповідачів не було повідомлено про дату розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідноз ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цьогоЗакону.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Матеріали справи свідчать, що третейське застереження щодо вирішення спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків міститься у п. 5.2 договору поруки.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом від 3 лютого 2011 року № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті22 Закону України «Про захист прав споживачів»у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цьогоЗаконупоширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про скасуваннярішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з поручителя, оскільки у даному правовому спорі поручитель - ОСОБА_3 не є споживачем банківських послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому положення цьогоЗаконуна правовідносини, які виникли між банком та поручителем не поширюється і такий спір підвідомчий третейському суду.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 19.01.2016 у справі №6-2767ц15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому ухвала суду першої інстанції відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає залишенню без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303,304,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк