Справа № 161/4386/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/117/17 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 11333 грн. 87 коп. кредитної заборгованості, а також 1378 грн. судового збору.

Ухвалою цього ж суду від 01 грудня 2016 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Не погодившись із таким заочним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явились, хоча належним чином відповідно до ст.74 ЦПК України повідомлялись про час, дату та місце розгляд справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Так, звернувшись до суду в квітня 2016 року з вищевказаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.08.2012 року ОСОБА_1 отримав від банку кредит в розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач не виконував належним чином умови договору, то станом на 29 лютого 2016 року він заборгував ПАТ КБ «ПриватБанк» 11333 грн. 87 коп., що відповідно до розрахунку складається із: заборгованості за тілом кредиту - 432 грн. 16 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 6885 грн. 81 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3000 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 515 грн. 19 коп.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 дану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову та стягуючи з ОСОБА_1 11333 грн. 87 коп., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань по кредитному договору щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків за користування кредитом.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, ґрунтуються на повно, всебічно, об'єктивно встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції правильно встановлено, і це об'єктивно підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит в сумі 800 грн. у вигляді встановленого на кредитну картку кредитного ліміту в розмірі вказаної суми зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 відсотків річних (а.с.5-7).

На виконання умов вищевказаного договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку, яку як вбачається з матеріалів справи, згодом замінено (остання зміна) на кредитну картку «Універсальна Open Card» №138273 з указаним на ній терміном дії, - до березня 2016 року. Доказів про припинення дії договору матеріали справи не містять.

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою (а.с.5-31).

Згідно із п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не повідомить другу сторону про припинення дії договору, то він автоматично пролонговується на такий же строк.

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У разі ж невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 процентів від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії.

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань станом на 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 заборгував ПАТ КБ «ПриватБанк» 11333 грн. 87 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту складає - 432 грн. 16 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 6885 грн. 81 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3000 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 515 грн. 19 коп. (а.с.4).

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, як на підставу для відмови в задоволенні даного позову посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом (сплив позовної давності), проте таке твердження не заслуговує на увагу суду з наступних підстав.

За положеннями ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57 - 60 цього ж Кодексу.

Відповідно до вимог ст.58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Зокрема, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що останній платіж ним по даному кредитному договору був здійснений ще в грудні 2012 року, а відтак строк звернення позивача до суду з даним позовом відповідно сплив, - в грудні 2015 року.

Водночас, відповідачем всупереч вимогам вищенаведених норм процесуального закону не було надано суду будь-яких належним та допустимих доказів, які спростовувалися б доводи позивача про внесення ОСОБА_1 кредитних коштів, як погашення частини суми заборгованості саме 12 липня 2013 року. Дана обставина обґрунтовано підтверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості, який наданий позивачем та з якого чітко видно, що погашення кредиту в сумі 200 грн. відповідачем мало місце 12 липня 2013 року, після чого жодних платежів останній не здійснював (а.с.4). А тому, строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач позивачем пропущено не було.

За таких обставин справи та на підставі наведених вище норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції зроблено правильний висновок про порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, а тому суд правомірно та обґрунтовано стягнув з останнього 11333 грн. 87 коп. заборгованості в користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового та довільного тлумачення відповідачем дійсних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді