22-ц/775/821/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Папаценко П.І.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів - Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

при секретарі - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2017 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а:

27.10.2017 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про відшкодування збитків. Разом із позовною заявою до суду було надано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме на автомобіль «Toyota Venza», 2013 року випуску та вбудоване нежитлове приміщення багатоквартирного житлового будинку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі та задоволено частково заяву про забезпечення позову. Накладено арешт на автомобиль марки «Toyota Venza», 2013 року випуску, що нележить ОСОБА_2

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2017 року в частині застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Toyota Venza», 2013 року випуску та передати справу на новий розгляд.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою забезпечення позову є необґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При накладенні арешту не врахована фактична вартість транспортного засобу, на який накладено арешт та розмір спричиненої матеріальної шкоди. При вирішенні питання щодо накладення арешту на транспортний засіб суд першої інстанції не переконався кому він належить, чим суттєво порушив права дружини відповідача - ОСОБА_4, якій належить ? частка транспортного засобу, придбаного за спільні кошти подружжя у період шлюбу в вересні 2013 року. Крім того не врахована реальна ціна автомобіля, вартість якого приблизно становить 800 000 грн., а зазначена в позові матеріальна шкода дорівнює 3500 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду в частині накладення арешту на транспортний засіб скасувати.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити.

В судове засідання апеляційної інстанції не з'явився відповідач ОСОБА_2, про час та місце розгляду справи попереджений належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника відповідача, заперечення проти скарги позивача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.3. постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року зі змінами, внесеними постановою Верховного суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Проте, ухвалюючи судове рішення про забезпечення позову суд першої інстанції не зазначив підстав, які свідчать про те, чи існує реальна загроза невиконання рішення суду при забезпеченні позову.

Крім того, судом не було враховано, що транспортний засіб на який накладено арешт може коштувати 800000грн., а спричинена матеріальна шкода дорівнює 3500грн., тобто порушено вимоги щодо співмірності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі є передчасними.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального закону та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2017 року в частині забезпечення позову скасувати, питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська