АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2627/17 Справа № 208/1120/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна; визнання права власності на частку нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, у якому просив суд розділити спільне майно подружжя житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, №92-1, та земельну ділянку, яка знаходиться під частиною вказаного житлового будинку і є необхідною для його обслуговування.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що спірний будинок був придбаний ним та відповідачкою у період шлюбу, тому вказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, який він просив поділити з урахуванням рівності часток кожного з подружжя, а також, з урахуванням того, що, спірний будинок збільшився внаслідок здійснення добудови до нього, у зв'язку з чим, збільшилась і його загальна площа до 100 кв.м. Також, посилаючись на ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться під частиною спірного житлового будинку.

В ході розгляду справи до суду також надійшов позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7, які, з урахуванням уточнень (а.с.82-85) просили суд визнати недійсним посвідчений 15.05.2002р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 договір купівлі-продажу частини спірного житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92-1 в частині зазначення покупця; а також визнати за ними, кожною, право власності на 3/16 частин вказаного будинку, який є предметом спору за первісним позовом.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовлено.

У задоволенні позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна; визнання права власності на частку нерухомого майна відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні його позову про поділ майна подружжя та ухвалити нове в цій частині про задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

06.12.2017 року до апеляційного суду апелянтом було подано клопотання про часткову відмову від апеляційної скарги у відповідності до вимог ч.4 ст. 300 ЦПК України, а саме: відмова в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на частку земельної ділянки, яка знаходиться під житловим будинком, що є спільною сумісною власністю подружжя за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське по вул. Стасова, 92.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року клопотання ОСОБА_2 про часткову відмову від апеляційної скарги задоволено.

Прийнято часткову відмову ОСОБА_2 від його апеляційної скарги на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна, визнання права власності на частку нерухомого майна- в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на частку земельної ділянки, яка знаходиться під житловим будинком, що є спільною сумісною власністю подружжя за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське по вул. Стасова, 92, апеляційне провадження в зазначеній частині закрити.

Апеляційне провадження в частині щодо поділу майна подружжя, а саме розділу спільного майна подружжя житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, №92-1 по ? частині - продовжено розглядом.

Тобто, предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а саме, розділу спільного майна подружжя житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, №92-1 по ? частині.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони: позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 14.06.1980 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Згідно посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 договору купівлі-продажу (а.с.30), 15.05.2002р., у період шлюбу, відповідач ОСОБА_3 придбала на своє ім'я 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92, житловою площею 57,8 кв.м.

Згідно інформації, наданої 31.03.2015 р. ОКП «Дніпродзержинське БТІ» (а.с.124), на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.126), станом на 30.04.2015 р. відомості щодо об'єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92-1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Як зазначав позивач ОСОБА_2, площа придбаного у період шлюбу житлового будинку була ним збільшена до 100 кв.м за рахунок добудови до будинку літньої кухні та інших підсобних споруд.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в ході розгляду справи не доведено факт існування житлового будинку за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92-1, а самочинно перебудований житловий будинок не підлягає поділу у судовому порядку.

Однак, колегія вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що судом першої інстанції було порушено його права та інтереси можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що, вказана позивачем добудова відбулась згідно відповідного документа, який давав право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту.

Тому, позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок у іншому розмірі, ніж той що зазначено у правовстановлюючих документах, задоволенню не підлягають, як не доведені.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, за змістом ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п. 22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як зазначено у ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно вимог ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Шлюб між сторонами зареєстровано 14 червня 1980 року. В судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі № 3-482 ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8 продано належну їм на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1, продаж вчинено за 3 165 грн. Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

15.05.2002року, згідно посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 договору купівлі-продажу ОСОБА_3 придбала на своє ім'я 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92, житловою площею 57,8 кв.м. Продаж вчинено за 23 850 грн., що еквівалентно 4500 доларів США.

Також, колегією встановлено, що ніякої домовленості щодо розподілу майна між позивачем та відповідачем не існує, шлюбний договір між ними не укладався, отже майно, що було придбано ними за час шлюбу, а саме: ? частини житлового будинку №92, жилою площею 57,8 кв.м., що знаходиться у м. Дніпродзержинську по вул. Стасова. Згідно довідки-характеристики №2615 від 08.05.2002 року будинок складається з: А-1 житлового будинку, В-1 вбиральні металевої, Г-1 гаража шлакоблочного, Д-1 підвалу зі входом, К-1 гаража шлакоблочного, Л-1 вбиральні шиферної, М-1 погріба на ? шлакоблочного на ? земляного, № 2,4,5 огорожі, №1 зливної ями, №3 водопроводу, 1-П тротуарів, в силу ст. 60 СК України, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Ураховуючи положення приведених норм, колегія вважає, що право спільної сумісної власності сторін безумовно розповсюджується на спірні ? частини житлового будинку №92, жилою площею 57,8 кв.м., що знаходиться у м. Кам»янське (Дніпродзержинську) по вул. Стасова.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Таким чином, розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, з'ясувавши мету звернення позивача до суду, юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає за необхідне частково задовольнити первісний позов ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог виключно в частини поділу ? частини житлового будинку №92, жилою площею 57,8 кв.м., що знаходиться у Кам»янське (Дніпродзержинську) по вул. Стасова.

Оскільки, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. А суду не надано доказів у підтвердження того факту, що спірне майно придбано виключно за власні кошти відповідача ОСОБА_3, а тому, позивач має право на ? частину від ? частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92, житловою площею 57,8 кв.м. Тобто, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на 3/8 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Кам»янське (Дніпродзержинськ), вул. Стасова, 92, житловою площею 57,8 кв.м.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.Колегія суддів вважає, що при розгляді зазначеної справи судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 130 ЦПК України, не вирішено питання щодо фактів, які підлягали встановленню для вирішення спору, які визнавались сторонами, а які підлягали доказуванню, колегія дійшла висновку, що при розгляді даної справи, згідно вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Оскільки, право власності на спірне майно первісно було зареєстровано за ОСОБА_3, колегія вважає, що не буде виходом за межі заявлених позовних вимог вирішення судом питання щодо частини майна яке має належати на праві спільно сумісної власності відповідача. Колегія вважає, що підлягає залишенню у власності ОСОБА_3 іншої 3/8 частини житлового будинку № 92 за адресою: вул. Стасова, м. Кам»янське (Дніпродзержинськ), який складається з: А-1 житлового будинку, В-1 вбиральні металевої, Г-1 гаража шлакоблочного, Д-1 підвалу зі входом, К-1 гаража шлакоблочного, Л-1 вбиральні шиферної, М-1 погріба на ? шлакоблочного на ? земляного, № 2,4,5 огорожі, №1 зливної ями, №3 водопроводу, 1-П тротуарів.

Висновки суду першої інстанції, що на час розгляду позовних вимог позивача ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 є власником 3/4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92, житловою площею 57,8 кв.м., а не власником житлового будинку за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92-1, якого, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на час розгляду справи не існує, колегія не приймає. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач зазначаючи спірну адресу: м. Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 92-1, фактично таким чином позначав ту частину, яка є спільною сумісною власністю подружжя, і яка підлягає поділу.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року у іншій частині позовних вимог не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, який належить на праві спільної сумісної власності подружжю та визнання права власності на ? частину житлового будинку та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, який належить на праві спільної сумісної власності подружжю та визнання права власності на ? частину житлового будинку задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частини житлового будинку № 92 за адресою: вул. Стасова, м. Кам»янське (Дніпродзержинськ), який складається з: А-1 житлового будинку, В-1 вбиральні металевої, Г-1 гаража шлакоблочного, Д-1 підвалу зі входом, К-1 гаража шлакоблочного, Л-1 вбиральні шиферної, М-1 погріба на ? шлакоблочного на ? земляного, № 2,4,5 огорожі, №1 зливної ями, №3 водопроводу, 1-П тротуарів.

Залишити у власності ОСОБА_3 3/8 частини житлового будинку № 92 за адресою: вул. Стасова, м. Кам»янське (Дніпродзержинськ), який складається з: А-1 житлового будинку, В-1 вбиральні металевої, Г-1 гаража шлакоблочного, Д-1 підвалу зі входом, К-1 гаража шлакоблочного, Л-1 вбиральні шиферної, М-1 погріба на ? шлакоблочного на ? земляного, № 2,4,5 огорожі, №1 зливної ями, №3 водопроводу, 1-П тротуарів.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П. Красвітна

ОСОБА_9