У х в а л а
іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,
Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 17 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк»; банк) звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом у розмірі 425 544 грн 68 коп.
На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 04 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 274 249 грн зі сплатою 16, 5 % річних строком до 04 квітня 2029 року.
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги, у тому числі й за указаним вище кредитним договором, забезпеченим договором поруки від 04 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .
Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, у зв`язку із чим станом на 31 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 425 544 грн 68 коп., з яких: 146 072 грн 96 коп. заборгованість за кредитом і 279 471 грн 72 коп. заборгованість зі сплати відсотків, банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 01 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.
Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 01 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 04 квітня 2008 року, яка існувала станом на 06 квітня 2009 року в сумі 293 154 грн 47 коп., а саме 269 685 грн 63 коп. з тіла кредиту, 22 482 грн 22 коп. з відсотків, 54 грн 17 коп. зі сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 932 грн 45 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості з процентів за користування кредитом скасовано, і провадження у справі в цій частині закрито.
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 01 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за відсотками за договором про надання споживчого кредиту № від 04 квітня 2008 року за період з 25 серпня 2012 року по 25 серпня 2015 року скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» 131 205 грн 73 коп. заборгованості з відсотків за договором про надання споживчого кредиту № від 04 квітня 2008 року за період з 25 серпня 2012 року по 25 серпня 2015 року.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2009 року з відповідачів вже стягнуто 293 154 грн 47 коп. заборгованості за простроченим кредитом, відсотками за користування кредитом та пені за період станом на 06 квітня 2009 року, дійшовши висновку, що повторне стягнення кредитних коштів не передбачено чинним законодавством, а право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за період з 25 серпня 2012 року по 25 серпня 2015 року та частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за відсотками з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності за період з 25 серпня 2012 року по 25 серпня 2015 року.
Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику 274 249 грн зі сплатою 16,5 % річних за користування цими коштами строком до 04 квітня 2029 року (а. с. 5-12).
На забезпечення виконання зобов`язань за указаним договором банк уклав з ОСОБА_3 договір поруки № 30207Р148 (а. с. 22-23).
08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ПАТ «ДельтаБанк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, а 15 березня 2012 року останні склали акт прийому-передачі документації, у тому числі й за даним кредитним договором щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (а. с. 36-37, 38).
Обґрунтовуючи позовні вимоги банк посилався на те, що у зв`язку із неналежним виконання відповідачами своїх зобов`язань, заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 31 липня 2015 року складала 425 544 грн 68 коп. (а. с. 24), а за уточненим розрахунком - 425 911 грн 38 коп. (а. с. 122).
Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором споживчого кредиту № 0 від 04 квітня 2008 року в розмірі 293 154 грн 47 коп. (цивільна справа № 2-3842, а. с. 41-42), у зв`язку із чим ухвалою апеляційного суду від 17 травня 2016 року закрито провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості, яка існувала станом на 06 квітня 2009 року, в сумі 293 154 грн. 47 коп.
Доказів належного виконання вказаного рішення суду від 28 липня 2009 року матеріали справи не містять.
Згіднозі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошовікошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.
Разом з тим, стягуючи з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за відсотками за період з 25 серпня 2012 року по 25 серпня 2015 року апеляційний суд не врахував доводи відповідача щодо застосування у виниклих правовідносинах вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 14 квітня 2015 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені для ветеранів війни учасників бойових дій (а. с. 74).
Відповідно до запису військового квитка, ОСОБА_1 звільнений в запас згідно наказу Міністерства Оборони України № 0969 від 19 травня 1993 року за ст. 59 п «Д» (а. с. 158).
Згідно з довідкою № 28 від 25 січня 2016 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу за призовом під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 27 липня 2014 року № 607 у військовій частині НОМЕР_2 (м. Шостка) з 31 липня 2014 року по 06 липня 2015 року (а. с. 167).
Згідно військового квитка та довідки, виданої начальником штабу військової частини п/п НОМЕР_3 від 20 січня 2016 року № 20/24, капітан ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» призваний 15 липня 2015 року (а. с. 156-161, 163).
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.
Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час розгляду справи.
Вказані обставини апеляційним судом не перевірено та не взято до уваги, що ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу за призовом під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 27 липня 2014 року № 607 у військовій частині НОМЕР_2 (м. Шостка) з 31 липня 2014 року по 06 липня 2015 року та у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» з 15 липня 2015 року; при цьому апеляційним судом взагалі не з`ясовано, чи брав відповідач участь в антитерористичній операції та чи розповсюджуються на нього пільги, встановлені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Також апеляційним судом не враховано, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:
Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення апеляційного суду Сумської області від 17 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана