Номер провадження: 22-ц/785/5795/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

встановила:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, та просить суд, згідно позовної заяви від 11.07.2016 року, яку позивач та його представник підтримали в судовому засіданні, розірвати шлюб між ним та ОСОБА_3, який зареєстровано 25 травня 2002 року відповідно до актового запису про укладення шлюбу № 306 НОМЕР_1 відділом РАЦСу м. Тирасполя, та після розірвання шлюбу залишити йому прізвище ОСОБА_2. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.05.2002 року по даний час, до 2010 року вони мешкали разом у Республіці Молдові у м. Тирасполі, та на початку 2010 року прийняли рішення переїхати до України. У травні 2010 року він виписався з місця проживання у Тирасполі та переїхав до України, а дружина залишилася проживати у Молдові. Подальше життя з відповідачкою не склалося, у зв'язку із втратою почуття любові та довіри. Проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, збереження сім'ї є неможливим та суперечить його інтересам. Дані обставини стали причиною звернення до суду з вищезазначеним позовом.

Позивач в судовому засіданні заявлені ним вимоги підтримав в повному обсязі, та просив задовольнити його позов.

Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючи на те, що позов є необґрунтованим, шлюб між ними було розірвано у Тираспольському відділі РАЦС Республіки Молдови 09.09.2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданого повторно у Республіці Молдова, дане свідоцтво є чинним та визнається державою України, на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Дане свідоцтво про розірвання шлюбу було отримано ОСОБА_2 згідно його заяви від 02.03.2011р., що підтверджується офіційною відповіддю, отриманою від РАЦС Аненій Ной 15.05.2015р. під № 914. Крім того, ОСОБА_3 з 08.02.2014 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувсядо суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеного рішення та ухвалення нового, яким розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Також ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року про відмову у задоволенні заяви про витребування доказів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

25.05.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим повторно 14.08.2008 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Республіки Молдова, акт про укладення шлюбу зареєстровано за № 25 (а.с. 71-72).

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 18.03.2011 року Відділом ЗАЦС Аненій-Ной, судом першої інстанції вірно було встановлено, що 09.09.2010 року шлюб між сторонами розірвано, місце реєстрації розірвання шлюбу: Тираспольський відділ ЗАЦС, розірвання шлюбу зареєстроване в реєстрі актів цивільного стану за № 473 р. 09.09.2010 року (а.с. 69-70).

Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Листом Вищої ради магістратури Суд Бендер від 25.05.2015 року за № 1603, повідомлено, що згідно офіційної відповіді, отриманої від ЗАЦСа Аненій Ной 15.05.2015 року під № 914, підтверджено, що відповідно до реєстру суворого обліку свідоцтв про розірвання шлюбу, було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії та номеру НОМЕР_3, від 18.03.2011 року на ім'я ОСОБА_2, відповідно наданої заяви від 02.03.2011 року. Крім того, 08.02.2014 року в ЗАЦС м. Тирасполь було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2), відповідно до акту № 92 від 08.02.2014 року (а.с. 83-84, 85).

Таким чином, суд правильно вважав, що позивач був обізнаний щодо того, що шлюб між ним та відповідачкою розірвано 09.09.2010 року, будь-яких дій щодо визнання свідоцтва про розірвання шлюбу ним не було застосовано, дане рішення не було ним оскаржене та не оскаржувалося, тобто він з ним був повністю згоден.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 СК України, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюб.

Тобто при реєстрації шлюбу між особами, з яких хоча б одна раніше перебувала у шлюбі, необхідно пред'явити документи, що підтверджують припинення попереднього шлюбу - свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про смерть одного з подружжя, судове рішення або висновок відділу реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу недійсним (відповідно до ст. 175 КпШС та п. 4.1 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Мін'юсту від 18.10.2000 р. N 52/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 22 листопада 2007 р. N 1154/5). Тут слід зазначити, що відповідно до ч. 2 розділу VII "Прикінцевих положень" СК розділ V КпШС «Акти громадянського стану» зберігає свою чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону.

Статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правовi наслiдки шлюбу визначаються спiльним особистим законом подружжя, а за його вiдсутностi - правом держави, у якiй подружжя мало останнє спiльне мiсце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має мiсце проживання у цiй державi, а за вiдсутностi такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбiльш тiсний зв'язок iншим чином.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Конвенцію ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР (240/94-ВР ) від 10.11.1994 року) документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Статтею 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Конвенцію ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.1994 року) по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

До суду першої інстанції було надано всі докази щодо реєстрації шлюбу та його розірвання, з додержанням всіх вимог законодавства, тому у суду не виникло будь-яких сумнівів щодо їх достовірності.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно не вбачав за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги позивача, оскільки шлюб між сторонами вже було розірвано в Республіці Молдова, рішення якої на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах ратифіковано Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 року.

Судова колегія також зазначає, що ОСОБА_2 дійсно з позовом про визнання недійсним розірвання шлюбу не звертався.

Щодо апеляційної скарги на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року про залишення без задоволення клопотання про витребування доказів, то суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову в задоволенні вищевказаної заяви, посилаючись на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Позивачем та його представником заявлено та підтримано в судовому засіданні позовні вимоги від 11.07.2016 року щодо розірвання шлюбу, укладеного 25.05.2002 року між ним та відповідачкою в РАГС м. Тирасполь Республіки Молдова, актовий запис №306. Інших вимог ні позивачем, ні його представником не заявлено.

Разом з тим, в матеріалах справи є нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гладких О.Л. копія свідоцтва про укладення 25.05.2002 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також нотаріально посвідчена державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Сажнєвою Т.А. копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.09.2010 року, що також підтверджується листом Вищої ради магістратури суду Бендер від 25.05.2015 року.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що у зв'язку з наявністю вказаних документів немає необхідності повторно їх витребовувати, більш того, сторони цей факт не заперечували.

Крім того, витребування відомостей стосовно копії документів, на підставі яких здійснено актовий запис №473 від 09.09.2010р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; відомостей про те, який документ надавався в якості посвідчення особи ОСОБА_2 при поданні заяви про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не відноситься до предмету спору, а відтак клопотання представника позивача про витребування доказів задоволенню не підлягає.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилалась як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказані вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко