Провадження № 2/127/140/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 березня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря Подоляк М.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 вересня 2008 року № б/н. Свої вимоги мотивувало тим, що 16 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою укладено договір № б/н відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». Підписана позивачем заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складають договір між сторонами, який в свою чергу є договором приєднання. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому «Тарифами банку», які в свою чергу можуть змінюватись шляхом надання виписки по картковому рахунку, що передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав позичальнику кредит. Позичальник зобовязався погашати заборгованість, відсотки за кредитом та комісії передбачені договором, а у разі невиконання зобовязань оплатити винагороду банку. Крім того, власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах ліміту та не допускати виникнення овердрафту. Також Умовами надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення строків платежів по кожному з зобовязань більш ніж на 30 днів, позичальник сплачує штраф в розмірі 500,00 грн+5% від суми позову. Крім того, при порушенні зобовязань, позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі встановленому п. 5.1 Умов та правил. Станом на 25 липня 2016 року відповідачка має заборгованість в розмірі 69685,4 грн. Відповідачка ухиляється від виконання зобовязань а тому позивач просить стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості з яких: 15360,00 грн. заборгованість за кредитом, 48452,17 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2078,69 грн. заборгованість по пені, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3294,54 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2016 року явка представника позивача в судове засідання визнана обовязковою для надання особистих пояснень (а. с. 67). Судові засідання 25 жовтня, 23 листопада 2016 року, 31 січня, 09 березня 2017 року проведені в режимі відеоконференції за участі представника позивача.

В ході судового розгляду в режимі відеоконфернеції, представником позивача було заявлено клопотання про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви, однак ухвалою суду від 09 березня 2017 року судом було відмовлено в задоволенні даного клопотання, оскільки поданою до суду уточненою позовною заявою позивачем одночасно змінюється як і предмет позову так і його підстави.

Після виходу суду з нарадчої кімнати для проголошення вищезазначеної ухвали, з технічних причин, відеоконфернція відновлена не була, однак враховуючи пояснення представника позивача, в яких останній позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, а також враховуючи наявність в матеріалах справи заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, суд вважав за можливе продовжити розгляд справи.

Крім того, в письмових поясненнях від 10 листопада 2016 року представник позивача зазначив, що 02 грудня 2013 року відповідачці перевипущено кредитну картку «Універсальна» на «Універсальна Голд» на яку перенесена вже наявна на той час заборгованість в розмірі 7961,24 грн. 13 грудня 2010 року відповідачка підписала анкету заяву та отримала картку № 923159. Після відкриття карткового рахунку в 2007 році відповідачці неодноразово перевипускалась картка (а. с. 118-120).

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на вимогах норм ЦК України щодо зобовязань та їх виконання.

Відповідно до ст. ст. 509, 626, 638, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В матеріалах справи міститься копія заяви підписаної ОСОБА_3 16 вересня 2008 року, відповідно до якої остання погодилася з тим, що підписанням цієї Заяви разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Для виконання зобовязань, банк відкриває позичальнику рахунок № 290***194. Позичальнику видається пластикова картка «Кредит + Кредитка». Зазначена заява містить лише підпис ОСОБА_4 (а. с. 6, зворот). Крім того, позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06 березня 2010 року (а. с. 7-30) та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 діб пільговий період», підписана відповідачкою 20 вересня 2007 року (а. с. 121). Позивач вважає, що наданими письмовими доказами підтверджується обставини укладання договору з відповідачкою. Натомість суд не погоджується із таким твердженням представника позивача з наступних підстав.

Так істотними умовами кредитного договору у даному випадку зокрема є розмір кредиту (кредитний ліміт), розмір сплачуваних процентів за користування кредитом, та строк (термін) його виконання. Представник позивача стверджує, що кредитний ліміт на картку відповідачки становив 15000,00 грн., що визначено «Правилами користування платіжною карткою» «Кредит + Кредитка». Натомість позивачем не надано зазначених Правил для кредитної картки «Кредит + Кредитка», які діяли станом на 16 вересня 2008 року, що в свою чергу є частиною договору між сторонами. Крім того, розмір сплачуваних процентів за користування кредитом має визначатись в заяві позичальниці, яка є частиною договору, натомість, в розділі «базова процентна ставка за кредитом» зазначеної заяви взагалі відсутнє цифрове визначення такої ставки. Також зазначена заява не містить номера виданої кредитної картки, дати її отримання та підпису позичальника про отримання такої картки з ПІН кодом. Одночасно суд зазначає, що позивач стверджуючи про укладання договору, надав суду Умови та правила надання банківських послуг, які в свою чергу є частиною договору, затверджені в 2010 році, натомість договір між сторонами за твердженням представника позивача укладався в 2008 році.

Отже, позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та ОСОБА_4 банку, щоб у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Суд критично ставиться до твердження представника позивача про наявну заборгованість за договором від 16 вересня 2008 року, адже здійснений розрахунок заборгованості за зазначеним договором позивачем обраховано відповідно до договору від 02 грудня 2013 року № б/н (а. с. 48-49). Так само і надана виписка по особовому рахунку за кредитною карткою № 5168 7423 1192 3159 (а. с. 50-54) не свідчить про наявну заборгованість за договором від 16 вересня 2008 року, адже відповідно до довідки наданої позивачем кредитна картка за зазначеним номером видавалась на підставі договору від 04 жовтня 2007 року (а. с. 82). Виписки по кредитних картках № 41***56, № 41***15, № 77***69, № 41***81, № 51***55, № 51***59, № 51***63 надані позивачем не свідчать про те, що відповідачка користувалась кредитними коштами за договором від 16 вересня 2008 року, адже відповідно до вищезазначеної довідки позивача кредитні картки із вказаними номерами видавались за договором від 04 жовтня 2007 року, натомість предметом позову у даному позові є стягнення заборгованості за договором від 16 вересня 2008 року. Відсутність номеру кредитної картки за договором від 16 вересня 2008 року позбавляє можливості ідентифікувати витрати відповідачки за вказаним позивачем договором. Крім того, не погоджується суд і з твердженням позивача про те, що кредитна картка № 923159 є перевипущеною саме за договором від 16 вересня 2008 року, адже, як зазначалось вище картка за таким номером видавалась за договором від 04 жовтня 2007 року.

З наведеного вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами з використанням кредитних карток за різними договорами, зокрема за договором від 04 жовтня 2010 року, за твердженням позивача і за договором від 16 вересня 2008 року. Наразі позивачем не доведено на виконання якого кредитного договору та на яких умовах банком відкрито кредитний рахунок, надані кошти, оформлено і видано відповідачці платіжні картки та по якому із договорів здійснено їх перевипуск. При цьому, як слідує із матеріалів справи, з 2010 року діяли нові Умови та Правила надання банківських послуг.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215,218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_5