РІШЕННЯ

іменем України

"09" березня 2017 р. 145/412/15-ц

2/145/16/2017

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, третя особа - приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А.,

встановив:

ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_8 на

користь ОСОБА_3, посвідчений 10 липня 2014 року приватним нотаріусом

Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Любов Антонівною.

Вказаний позов мотивовано тим, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та їх мати - ОСОБА_2, не зважаючи на те, що шлюб з ОСОБА_8 було розірвано у 2001 році, до 2006 року вони проживали разом, спадкодавець підтримував добрі відносини із позивачами та ОСОБА_2

Навіть коли в 2012 році став проживати в громадянському шлюбі з ОСОБА_3, ОСОБА_8 підтримував стосунки з позивачами та колишньою дружиною. Разом з ОСОБА_3 гостював в позивачів, які також провідували його в м. Гнівань.

Конфлікт, який виник між ОСОБА_8 і ними під час його хвороби, який на переконання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник не без сприяння відповідача ОСОБА_3

Так, 23 червня 2014 року ОСОБА_8 із телефона за № НОМЕР_1 зателефонував до ОСОБА_6 на № НОМЕР_2 і в розмові попросив його приїхати та привести внуків. При цьому повідомив, що з ним стався другий приступ, тому він дуже хоче, щоб його провідали.

Про прохання батька ОСОБА_9 повідомив брата ОСОБА_5 і 24.06.2014р. разом з дружиною та дітьми (віком 1 рік та 3 роки) виїхали з с. Нерубайка, Новоархагельського р-ну Кіровоградської області на рейсовому транспорті в м. Гнівань. Під час поїздки ОСОБА_6 намагався зателефонувати до батька, але телефон не відповідав. Тоді він зателефонував до дочки ОСОБА_10 - ОСОБА_11, яка також не знала де перебуває ОСОБА_8 Не знав, що сталось з ОСОБА_12 і де він перебуває і ОСОБА_10 тому ОСОБА_11 запропонувала ОСОБА_6 з сім'єю приїхати до них додому м.Гнівань.

Близько 19.00 ОСОБА_10 додзвонився до ОСОБА_8 який повідомив, що він після операції і йому важко говорити і: «щоб хлопці не переживали». В якій лікарні перебуває ОСОБА_8, не повідомив.

Протягом декількох днів після 24.06.2014р. ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_6 на вищевказаний номер та в грубій формі висловив свою образу на те, що ОСОБА_6 приїжджав не його провідати, «а напитись у ОСОБА_11 та щоб забрати його квартиру та машину».

Як пізніше стало відомо, ОСОБА_3 робила все можливе, щоб ізолювати ОСОБА_8 від контактів з позивачами - спадкоємцями за законом. На час приїзду 24.06.2014р. її телефон, що телефон ОСОБА_8, який перебував в лікарні, були недоступні. В післяопераційний стан ОСОБА_8 спілкувався тільки з ОСОБА_3 і всю інформацію щодо приїзду синів спадкодавець отримував від ОСОБА_3 у вигідній для неї інтерпретації, що сприяло виникненню конфлікту. Так, в розмові зі своєю знайомою ОСОБА_3 сказала, що не брала трубку телефону від дітей ОСОБА_8, так як не хотіла щоб вони ночували в його квартирі.

Звістка про смерть ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 для позивачів стала неочікуваною.

Про смерть ОСОБА_8 позивачів повідомила ОСОБА_11, якій стало відомо від її батька ОСОБА_10, який спілкувався з ОСОБА_8 до дня його смерті. Саме від ОСОБА_11 позивачам стало відомо, що похорони відбудуться за місцем проживання сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_14, в с. Бутин Збаражського району Тернопільської області.

17 вересня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 особисто подали заяви про прийняття спадщини до Тиврівської державної нотаріальної контори, однак нотаріус Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С.А. у лютому 2015 року відмовила в заведенні спадкової справи у зв'язку з тим, що 04.09.2014р. заведена спадкова справа № 34-2014 приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Л.А.

Вважають, що не зважаючи на конфліктну ситуацію, яка була умисно створена зацікавленою особою - ОСОБА_3, батько не мав наміру позбавляти їх права на спадкове майно.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4. заперечують проти задоволення позову.

Приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А. не вбачає підстав для його задоволення.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 203 ч.2, ч.3 ЦК України особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009 р. №9 правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч.2 ст.1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 р. висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 10 липня 2014 року склав на користь ОСОБА_3 заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом

Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Любов Антонівною (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Гнівань Тиврівського району ОСОБА_8 помер (а.с.6).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №12 від 03.11.2016 р. при житті, в тому числі і під час укладання заповіту від 10.07.2014 р. ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. Під час укладання заповіту усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Даних про застосування медичних препаратів, які б могли вплинути на психічний стан ОСОБА_8 в післяопераційний період з 24.06.2014 р. на момент підписання заповіту від 10.07.2014 р. в наданій медичній документації немає.

Крім того, нотаріус Максименко Л.А. перед початком роботи по виготовленню заповіту, переконалася, що ОСОБА_8 володіє ситуацією, тобто є дієздатним, здібним усвідомлювати свої дії, що волевиявлення є справжнім і вільним.

Суд вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним позивачами не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 1234, 1254 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009 р. №9, -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.О.Ратушняк