АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5967/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Асєєвої В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2017 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на рішення державного виконавця Валківського РВ ВС ГТУ юстиції у Харківській області ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, в якій просив скасувати розрахунок заборгованості по аліментам від 27 березня 2017 року, складений державним виконавцем Валківського районного відділу ДВС ГТУЮ Харківської області ОСОБА_4 по виконавчому провадженню, яке було відкрито на підставі виконавчого листа №643/17178/15ц від 31.10.2016 року, виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, починаючи з 16.10.2015 року, станом на 31.12.2016 року.

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що у нього виникли значні витрати, повязані зі здійсненням підприємницької діяльності, та виплату кредиту, отриманого під час шлюбу зі стягувачем, які перебільшують прибутки. Крім того, вказував на грошові перекази, які в зазначений період робив на імя дочки ОСОБА_7, які не були враховані державним виконавцем.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2017 рокув задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_3 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про скасування розрахунку заборгованості по аліментам від 27 березня 2017 року.

Зазначає, що він не був належним чином повідомлений про час розгляду справи в суді першої інстанції, тому був позбавлений можливості надати докази на підтвердження своїх вимог, а саме квитанцію від 25.05.2015 року про сплату боргу по аліментам на суму 6621,16 грн., що призвело до неправильного вирішення справи.

Вислухавши пояснення учасників процесу,що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування розрахунку заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем було допущено математичну помилку при складанні заборгованості, яку державний виконавець не позбавлений можливості самостійно виправити та яка не тягне за собою скасування розрахунку заборгованості.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та зроблений з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Московського районного суду м. Харковавід 16.10.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, починаючи з 16.10.2015 року.

Постановою державного виконавця Валківського районного відділу ДВС ГТУЮ Харківської області ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №643/17178/15ц від 31.10.2016 року, виданого Московським районним судом м. Харкова.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Валківського РВ ВС ГТУ юстиції у Харківській області ОСОБА_4 27.03.2017 року, заборгованість заявника по сплаті аліментів за період з 16.10.2015 року по 31.12.2016 року склала 163 111,98 грн.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених цьому законі, що спрямовані на примусове виконання судових рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження.

Згідно ч. 9 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно розяснень, викладених в постанові №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спори щодо сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування розрахунку заборгованості по аліментам, суд першої інстанції вважав доведеним факт допущення державним виконавцем математичної помилки при складанні заборгованості, однак доказів на підтвердження цих обставин надано не було.

Таким чином, судом першої інстанції не було перевірено правильність наданих державним виконавцем розрахунків заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів та не досліджено докази, надані останнім на підтвердження своїх вимог.

Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії чи бездіяльність якої оскаржуються.

Як вбачається з матеріалів справи заявник, ОСОБА_3 не був присутнім під час розгляду справи в судовому засіданні. Відомості про повідомлення його про час та дату судового засідання в матеріалах відсутні.

З роздруківки із сайту «Судова влада» справи призначених до розгляду, вищевказана справи призначена на 11.08.2017 року об 15:00 год. (а.с. 226), однак згідно журналу судового засідання від 11.08.2017 року розгляд справи почався об 09:30 год. (а.с. 213-215).

Таким чином, судом першої інстанції було порушено порядок вирішення питання, передбаченого ч. 1 ст. 386 ЦПК України, у звязку з чим оскаржувана ухвала Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2017 року підлягає скасуванню відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, а справа направленню до цього ж суду на новий розгляд цього питання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п. 3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2017 року та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: