Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/86/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

12.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Черненка В.В., Письменного О.А.

із секретарем Гусак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 вересня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 63 388 грн. 00 коп.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 11.01.2012 року в квартирі АДРЕСА_1 відповідач, який є його рідним братом, вчинив протиправні дії та наніс йому тілесні ушкодження, внаслідок виникли: крововиливи неправильно-овальної форми, розмірами 4,5 х 2 см.,4,5 х 5 см., на лобі праворуч і ліворуч, в центрі лоба праворуч 2 великі подряпини по одній лінії косо вертикально, покриті кіркою буро-коричневого кольору, яка вище рівня не травмованої шкіри з гіперемією по периферії, розмірами 1,7 х 0,4 см., 3,5 х 0,5 см., які відповідно до акту судово-медичного дослідження № 48 від 11.01.2012 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та утворились від дії тупого предмета. Дружина позивача - ОСОБА_5 11.01.2012 року зверталася із заявою до Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, за наслідками розгляду якої 17.03.2012 року була винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи. Оскільки позивач тривалий час хворів, то не міг повторно звернутися до Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, на даний час пропустив річний строк для оскарження дій чи рішень працівників органів внутрішніх справ, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Зазначив, що крім тілесних ушкоджень, він зазнав також і моральних страждань, що проявилось у фізичному болі від отриманих травм, потребуванні допомоги оточуючих, стражданнях від безпорадності, перенесеної внаслідок отриманих травм, необхідність тривалого лікування. Так як 28.06.2011 року він переніс інсульт, його стан здоров'я значно погіршився: потянуло мову, втрата свідомості, струс мозку, паралізована рука та нога, які стали менш дієвими. Спричинена йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених у зв'язку з самим фактом отримання тілесних ушкоджень, хвилюваннями, у зв'язку з необхідністю змінювати налагоджений ритм життя, емоційним дискомфортом, пов'язаним з тим, що після нанесення йому тілесних ушкоджень він відчував себе залежним від вищевказаних обставин.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні вказаного позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, у яких з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права просили його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказували на те, що суд неповно дослідив обставини, на які посилався позивач в обгрунтування своїх вимог, неналежно дослідив докази та не дав їм оцінки, не взяв до уваги пояснення свідків, які були допитані при перевірці заяви ОСОБА_5 щодо скоєння злочину відповідачем, не врахував обставини, викладені у постанові від 17.03.2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи.

Заслухавши позивача та його представників, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, відповідача та його представника, які заперечували проти скасування судового рішення, вважаючи його обгрунтованим, дослідивши матеріали справи, перевіривши у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з настуних підстав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 1 статті 1168 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхомздійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень п. п. 4, 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, при цьому, особа звільняється від обов'язку відшкодувати моральну шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.ч.3, 4 ст.60 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене, позивач повинен довести суду шляхом подання належних та допустимих доказів, факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань за участю відповідача, якими саме діями вони заподіяні, довести суду, що зазначені дії відповідача були неправомірними, та між діями та спричиненою шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанціївстановив і правильно виходив з того, що наведені позивачем обставини для відшкодування шкоди є лише припущенням та не підтверджуються жодними доказами у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи, в обгрунтування підстав заявленого позову про стягнення з відповідача моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях, хвилюваннях, емоційному дискомфорті, яких зазнав позивач, вказано, що 11 січня 2012 року в квартирі АДРЕСА_1, його рідний брат ОСОБА_4 наніс йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів неправильно-овальної форми, розмірами 4,5 х 2 см.,4,5 х 5 см., на лобі справа і зліва, в центрі лоба зправа 2 великі подряпини по одній лінії косо вертикально, покриті кіркою буро-коричневого кольору, яка вище рівня не травмованої шкіри з гіперемією по периферії, розмірами 1,7 х 0,4 см., 3,5 х 0,5 см., які відповідно до акту судово-медичного дослідження № 48 від 11.01.2012 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, і свідками зазначених подій були дружина позивача ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_6, 17 березня 2012 року за наслідками перевірки заяви його дружини ОСОБА_5 від 11 січня 2012 року до правоохоронних органів за даним фактом була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, дану постанову він не оскаржував.

Відповідач ОСОБА_4, заперечуючи зазначені позивачем підстави позову, вказав, що 11.01.2012 року тілесних ушкоджень позивачу він не наносив, безпосередніх свідків подій не було, дружина позивача ОСОБА_5 також не була безпосереднім свідком подій, прибула до квартири лише через п'ятнадцять хвилин і не бачила самої сварки, яка виникла між ними, і була спровокована самим позивачем. Причиною стало те, що відповідач пішов в ванну кімнату, закрився з внутрішньої сторони, в цей час, позивач також намагався зайти в ванну кімнату, тому що забув там туалетний папір, стукав в двері та виривав їх, і під час відкривання дверей позивач, різко смикнувши за дверну ручку, вдарив себе дверима в область голови, після чого почав наносити удари відповідачу, який в свою чергу намагався стримувати його, не завдаючи ніяких ударів.

В акті судово-медичного дослідження (обстеження) № 48 Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи зазначено, що на підставі направлення чергового Ленінського ВМ КМВ УМВС України в Кіровоградській області від 11 січня 2012 року, у приміщенні відділу судово-медичної експертизи потерпілих Кіровоградського бюро СМЕ УОЗ Кіровоградської облдержадміністрації 12 січня 2012 року судово-медичним експертом було проведено медичне обстеження ОСОБА_3, за вказаними у направленні обставини про те, що рідний брат ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження. "Зі слів: при закритті дверими вдарив по голові, впав і далі бив руками та ногами по голові". Скарги: головний біль та головокружіння. Дані огляду (мовою оригіналу) : на лбу справа и слева имеются кровоподтеки неправильно-овальной формы сине-фиолетовой окраски слабо выраженные размерами 4,5х2 см и 4,5х1,5см соответственно. В центре лба больше справа 2 ссадины расположены по одной линии косо вертикально, покрытые корочкой буро-коричневой окраски, которая выше уровня неповрежденной кожи с гиперемией по периферии размерами 1,8х0,4 см и 3,5х0,5 см. Висновок: дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету та можуть відповідати вказаному строку та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_5, яка зареєстрована в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, за № 268 від 11.01.2012 року, остання, просила притягнути до відповідальності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з тим, що він 11.01.2012 року побив її чоловіка ОСОБА_3, про що вона дізналася по телефону, і коли прийшла на квартиру через 15 хвилин, то ОСОБА_4 почав вибивати двері з погрозами розправитися з ними.

Постановою ДІМ Ленінського ВМ Кіровоградського МВ КМВ УМВС України в області Баланюк В.В. від 17 березня 2012 року у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 відмовлено за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.121-124, 296 КК України.

Згідно вказаної постанови 16.03.2012 року до чергової частини Ленінського ВМ надійшли матеріали додаткової перевірки по заяві ОСОБА_5, про те, що ОСОБА_4 побив її чоловіка ОСОБА_3 В ході опрацювання даного матеріалу було опитано ОСОБА_3, який пояснив, що являється інвалідом та знаходячись в квартирі АДРЕСА_1, у ванній кімнаті забув туалетний папір і коли підійшов до дверей, то його рідний брат ОСОБА_4 вдарив його дверима, та почав бити кулаками в голову. При опитуванні ОСОБА_4 він написав зустрічну заяву на ОСОБА_3, та пояснив, що бійку спровокував його брат.

Під час проведенняя подальшої перевірки було встановлено, що згідно акту СМЕ №48 ОСОБА_3 було нанесено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, тому заявнику було рекомендовано звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення.

Позивач зі скаргою приватного обвинувачення за ст.125 КК України не звертався, обравши спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_5 (дружина позивача), ОСОБА_3 (рідний брат сторін) пояснили, що не були безпосередніми свідками сварки, ОСОБА_5 прийшла після того, як позивач зазнав ушкоджень голови. Між сторонами у справі існують неприязні відносини, які тривають довгий час і породжують конфлікти.

Суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази, пояснення свідків, дав їм належну оцінку, врахував, що ОСОБА_4 не був безпосереднім свідком подій 11 січня 2012 року, про сварку між позивачем та відповідачем дізнався від відповідача та матері ОСОБА_9, ОСОБА_5 спільно проживає з позивачем, без реєстрації шлюбу і також не була безпосереднім очевидцем подій, взяв до уваги обставини, викладені у вироку Кіровоградського обласного суду від 16 листопада 1994 року, який набрав законної сили, згідно якого ОСОБА_3 визнано винним та засуджено до покарання за ст.ст.94, ч.1 ст.101, ст.102 КК України, ст.42 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі, рішенні апеляційного суду Кіровоградської області від 24 січня 2012 року, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення було залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2012 року, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 8 000 грн., заяви-звернення ОСОБА_5 до правоохоронних органів, датовані 13.09.2011 року, 07.10.2013 року, 29.10.2013 року, і дійшов обгрунтованого висновку, що обставини, зазначені позивачем, не знайшли свого підтвердження належними доказами і грунтуються на припущеннях.

Судом враховано, що за вказаним у позові фактом нанесення позивачу ОСОБА_3 тілесних ушкоджень 11.01.2012 року відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, відносно відповідача ОСОБА_4, не було звернення звернення самого потерпілого до правоохоронних органів і суду в кримінально-процесуальному порядку, іншими доказами також не доведено фактів щодо того, чи мали місце зазначені дії, чи були вказані дії умисними (протиправними) та чи були вони вчинені відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд вірно застосував положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку в їх сукупності ( ст. 212 ЦПК України), встановив фактичні обставини справи та дійшов до правильного висновку, що наявність виявлених 12 січня 2012 року при огляді лікарем - судово-медичним експертом тілесних ушкоджень у вигляді крововиливів у лобній ділянці голови, що виникли від дії тупого предмету, з достовірністю не свідчить про протиправність дій відповідача 11 січня 2012 року, вину останнього та причинний зв'язок між шкодою та протиправними діями її заподіювача.

Судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а наведені у апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: