Справа № 369/6271/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1677/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 56 14.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про захист прав споживачів, визнання окремих положень договору недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсними п. 1.4 та п. 5.5 договору № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва від 29 вересня 2009 року, укладеного між Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» та ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2009 року між сторонами було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва, об'єктом якого є квартира АДРЕСА_1. Запланований термін введення об'єкта будівництва в експлуатацію - 2 квартал 2010 року. Згідно умов п. 1.8 договору довіритель сплачує поточну вартість об'єкта інвестування на дату укладання договору в розмірі 297 770 грн. 22 коп. Додатковою угодою № 1 від 25 лютого 2010 року було внесено зміни до договору, а саме змінено термін введення в експлуатацію вказаного жилого будинку до ІV кварталу 2010 року та внесено зміни до графіку внесення довірителем коштів до ФФБ. ОСОБА_2 повністю розрахувалась в строки, передбачені договором, та сплатила кошти за вартість квартири у розмірі 297 770 грн. 22 коп., тобто в повному обсязі виконала взяті на себе зобов'язання за договором. Однак, відповідач не виконав умови договору від 29 вересня 2009 року. Позивач вважає, що пункти 1.4, 5.5 договору суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам ст. 654 ЦК України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оспорювані пункти договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам норм Типового договору про участь у фонді фінансування будівництва, затвердженого постановою КМУ № 227 від 20 березня 2013 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 29 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва.

Відповідно до умов п. 1.3 договору об'єктом інвестування є квартира АДРЕСА_1, поверх 4, кількість кімнат - 1, загальна проектна площа 44,67 кв.м., житлова площа 19,85 кв.м., житлового будинку АДРЕСА_1. Будинок без оздоблення.

Відповідно до умов п. 6.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором або до моменту припинення управління коштами довірителя на умовах, передбачених Правилами ФФБ та цим договором.

30 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) був укладений договір № ДВМП-000383 про відступлення майнових прав, згідно умов якого, у зв'язку тим, що довіритель повністю проінвестував закріплений за ним об'єкт інвестування, фінансова компанія передає йому майнові права на цей об'єкт інвестування, а саме: АДРЕСА_1 в житловому будинку № 2 (4 черга), поверх 4, кількість кімнат - 1, загальна проектна площа 44,67 кв.м., житлова площа 19,85 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не введення об'єкту інвестування в експлуатацію не є підставою для визнання окремих умов договору недійсними. Позивач не довів ту обставину, що оспорювані пункти договору є несправедливими та такими, що порушують права споживача у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими . Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно умов п. 1.4 договору про участь у фінансуванні будівництва запланований термін введення об'єкта будівництва в експлуатацію - 2 квартал 2010 року. В разі зміни запланованого терміну введення об'єкта будівництва в експлуатацію, після отримання фінансовою компанією повідомлення щодо цього від забудовника з зазначенням відповідних підстав, до цього договору вносяться зміни шляхом направлення фінансовою компанією Довірителю листа. Згода довірителя для внесення змін до цього введення об'єкту будівництва в експлуатацію вважається отриманою, якщо протягом 7 днів з дня надходження листа Фінансової компанії про внесення змін до договору про участь у ФФБ на адресу довірителя, Фінансова компанія не отримала письмового заперечення довірителя проти таких змін. Днем надходження листа вважається дата, вказана в повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Таким чином, умовами договору передбачено право фінансової компанії на перенесення терміну введення об'єкту в експлуатацію. В той же час оспорюваним пунктом договору передбачено право ОСОБА_2 на направлення письмових заперечень проти таких змін протягом семи днів з моменту надходження листа.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що умови договору передбачають у правах позивача відповідні механізми, за умов належного користування якими, права відповідача на зміну терміну введення об'єкта будівництва в експлуатацію не можуть бути реалізовані без згоди позивача. А тому умови зазначеного пункту договору є справедливими і не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач направляв ОСОБА_2 листи про перенесення запланованого терміну введення в експлуатацію житлового будинку, які були отримані позивачем. Однак, після отримання вказаних листів ОСОБА_2 не направляла заперечень проти таких змін, а, отже, погоджувалася з ними.

У пункті 5.5 договору про участь у фінансуванні будівництва у разі несвоєчасного введення об'єкта будівництва в експлуатацію, фінансова компанія сплачує довірителю неустойку в розмірі 0,005% від вартості об'єкта інвестування за кожний день прострочення.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи , якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Визначаючи розмір неустойки 0,005% від вартості об'єкта інвестування за кожний день прострочення, в силу ст. 6 ЦК України сторони відступили від ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та на власний розсуд врегулювали питання щодо відповідальності фінансової компанії у разі несвоєчасного виконання умов договору.

Отже, укладаючи договір про участь у фінансуванні будівництва, сторони погодили його умови, визначили права, обов'язки та відповідальність. Позивач була ознайомлена з умовами договору та підписала його, а, отже, погодилася на його умови.

Враховуючи зазначене, посилання ОСОБА_2 на суперечність оспорюваних пунктів договорів нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам норм Типового договору про участь у фонді фінансування будівництва не заслуговують на увагу.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.