Справа №333/6059/16-ц
Провадження №2/333/387/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарі Некрашевич Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:017:0066, шляхом відновлення меж відновлення раніше існуючої огорожі (деревяного паркану) та знесення (демонтування)самовільно збудованої бетонної огорожі. В позові посилається на те, що вона є власницею цієї земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Садова, 53 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку підтверджується свідоцтвом про право власності №13155356 від 21.11.2013 року. Відповідно до кадастрового плану та плану земельної ділянки з північного боку земельна ділянка позивачки мережує із земельною ділянкою по вул.. Механічна, 18 на якій розташовано житловий будинок, в якому проживає відповідачка і яка користується цією земельною ділянкою. Згідно абрису земельної ділянки межа між земельною ділянкою позивачки та сусідньою земельною ділянкою, що перебуває в користуванні відповідачки ОСОБА_2 проходить по існуючій огорожі (лінія 6-7 опис меж абрису земельної ділянки), по лінії споруди (лінія 7-8-9) опис меж абрису земельної ділянки та по існуючій огорожі (лінія 9-10-опис меж абрису земельної ділянки). При цьому згідно Акту узгодження меж, межі земельної ділянки погоджувались між позивачем та відповідачем при оформленні позивачем права власності і заперечень з боку відповідачки не надходило. В якості огорожі, що розмежовувала вищевказані сусідні земельні ділянки, застосовувався деревяний паркан висотою 1,8 метри, який був встановлений від господарської споруди до вбудованого у землю металевого стовпа, що використовувався як позначка межі (на абрисі земельної ділянки позначений цифрою 10). 25.10.2016 року відповідачка самовільно без згоди позивачки було знято вищевказаний деревяний паркан та розпочато встановлення бетонної огорожі (лінія 9-10 опису меж абрису земельної ділянки), при цьому лінію огорожі зміщено на земельну ділянку позивачки на відстань 0,5-0,7 метри від попередньої межі. Тобто, відповідачкою частково встановлено бетонну огорожу фактично по земельній ділянці позивачки, що створює перешкоди у користуванні частиною належної їй на праві власності земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_3 позов підтримали.

Допитана в якості свідка позивачка суду пояснила, що 25 жовтня 2016 року вона прийшла з роботи та побачила новий паркан, коли вона звернулась до сусіда батька позивачки, він повідомив, що нічого не знає, цим займається молодь. Вона звернулась до відповідачки, але та повідомила, що їй потрібні ці півметра землі та запропонувала 300 грн. Добровільно перенести огорожу відповідачка відмовилась.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце була сповіщена належним чином. До суду надіслала заяву, в якій повідомила, що вона не є власницею будинку, співвласниками є ОСОБА_4 (її батько) та ОСОБА_5

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши письмові матеріали суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

337/959 часток земельної ділянки кадастровий номер :03:017:0066 за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Садова, 53 належить на праві власності ОСОБА_1 віті Іванівні (а.с.10).

Відповідно до кадастрового плану та плану земельної ділянки з північного боку земельна ділянка позивачки мережує із земельною ділянкою по вул.. Механічна, 18.

Згідно абрису земельної ділянки межа між земельною ділянкою позивачки та сусідньою земельною ділянкою, що перебуває в користуванні відповідачки ОСОБА_2 проходить по існуючій огорожі (лінія 6-7 опис меж абрису земельної ділянки), по лінії споруди (лінія 7-8-9) опис меж абрису земельної ділянки та по існуючій огорожі (лінія 9-10-опис меж абрису земельної ділянки) (а.с.12-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 15 ЦК України визначає що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави вважати, що його права можуть бути порушені іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону певних дій, які можуть порушити його право.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Позивач у встановленому чинним законодавством порядку не надав суду достатніх та допустимих доказів щодо викладених ним обставин, зокрема щодо того, що паркан відповідача знаходиться на земельні ділянці позивача. Крім того, суду не надано доказів того, що саме відповідачка порушує права позивача на користування земельною ділянкою. Суд не може зробити висновки, що саме відповідачка порушує права позивача на користування земельною ділянкою виходячи лише з показань позивача, яка в суді пояснила, що спілкувалася з відповідачкою ОСОБА_2 з приводу огорожі, та остання відмовлялась її переносити. Ці показання не підтверджують, що саме відповідачка встановила оспорювану огорожу. З позову та письмових матеріалів вбачається, що в домоволодінні за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Механічна, 18 знаходиться житловий будинок, якими користуються певні громадяни. Тобто, є власники або землекористувачі земельної ділянки за цією адресою, особистість яких в судовому засіданні не встановлена. Позивачка та її представник наполягали на позовних вимогах саме до відповідача ОСОБА_2, мотивуючи тим, що саме вона встановила огорожу та проживає в цьому будинку.

Згідно норм Земельного кодексу України (ст. 91,96,103) власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного. Проте, доказів того, що відповідач є власником або користувачем земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Механічна, 18 суду не надано. Сама по собі реєстрація місця проживання відповідачки за цією адресою не надає їй статусу власника чи землекористувача земельної ділянки за цією адресою, оскільки права щодо земельної ділянки регулюються нормами Земельного кодексу України та не повязуються із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1383-ІV від 11.12.2003 року.

Тобто, позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування позовних вимог, що є її обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу. Суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10, ст. ст. 57, 59 ЦПК України, з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи роз'яснив позивачці та її представнику право на заявлення клопотання про призначення експертизи, проте вони не скористались зазначеним правом.

Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишити без задоволення.

На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча Л.О. Варнавська