Єдиний унікальний номер 227/4721/16-ц Номер провадження 22-ц/775/523/2017
Єдиний унікальний номер 227/4721/16-ц Головуючий у 1 інстанції Тітова Т.А.
Номер провадження 22-ц/775/523/2017 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Вірівське» про визнання договору купівлі-продажу будівлі дійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Вірівське» про визнання дійсним договору купівлі-продажу будівлі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення, яке прийняте з порушенням норм чинного законодавства, вважає, що договір купівлі-продажу будівлі є укладеним між нею та ВАТ «Вірівське», оскільки сторони дійшли до взаємної угоди щодо всіх істотних умов договору, гроші за купівлю будівлі вона сплатила відповідачу, спірна будівля знаходиться в її користуванні. Крім того, вважає, що суду були надані всі необхідні докази на підтвердження набуття ВАТ «Вірівське» права власності на будівлю конюшні.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Самсонов О.О. до суду не з'явились, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що предметом договору купівлі-продажу № 9 від 18 грудня 2013 року між ВАТ «Вірівське» в особі арбітражного керуючого-ліквідатора Самсонова і ОСОБА_1 є будівля конюшні, розташована в с. Вірівське Добропільського району Донецької області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що положення ч. 2 ст. 220 ЦК України щодо визнання договору дійсним, не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК пов'язуються з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже , не створюють права та обов'язки для сторін.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язуються передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податкові заставі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення ,суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз'яснив у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

На підставі ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають: право власності; ч. 1 ст. 5 - у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Виходячи з викладеного визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України, висловивши у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12 свою правову позицію, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

За таких підстав суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: