УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про виконання умов договору та стягнення заборгованості, за касаційною скаргоюфізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 06 серпня 2015 року між нею та ОСОБА_7 укладений договір № 2389 про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню нерухомого майна з метою придбання однокімнатної квартири у м. Харкові, у районі Холодної гори. Відповідно до умов договору відповідачу та його родичам було надано декілька варіантів у районі, який його цікавить, про що свідчить підпис відповідача про огляд в актах виконаних робіт від 06 серпня 2015 року. Між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам договору. Зі сторони відповідача на адресу позивача не надходило претензій, зауважень по якості та кількості наданих послуг. З метою належного та якісного виконання робіт та послуг позивачем було проведено ряд заходів, які були спрямовані на досягання інформаційних потреб відповідача відносно об'єктів, які відчужуються, а саме: розміщення запиту в інформаційній комп'ютерній базі даних позивача; кожен день оброблялася інформація про наявність об'єктів нерухомості, які виставлені на продаж, з метою найбільш цікавих по ціновій політиці; відповідачу надавалася інформація у вигляді адрес об'єктів нерухомості; надавалася інформація відповідачу юридичного характеру по порядку оформлення первинних об'єктів нерухомості, які тільки здані. Внаслідок проведених заходів по виконанню договору позивачка надала відповідачу інформацію у вигляді адрес квартир, влаштувала огляд, провела переговори з продавцями, по усім 1-кімнатним квартирам, які були у наявності в районі, про який ставилося питання, які відповідали вимогам укладеного договору.

Позивачкою виконані у повному обсязі взяті на себе зобов'язання по договору № 2389 від 06 серпня 2015 року. Відповідачу 06 серпня 2015 року була надана інформація, показана, оглянута однокімнатна кватира АДРЕСА_1, загальною площею 60,3 кв. м, жилою площею 26,3 кв. м. Відповідач приховав інформацію про придбання 13 серпня 2015 року вказаної однокімнатної квартири на ім'я свого батька ОСОБА_8, чим порушив умови договору. Вартість об'єкта нерухомості складала 900 000 грн. Позивачка вважала, що оскільки відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг позивачки складала 5% від вартості об'єкта нерухомості, то вартість послуг позивачки складала 45 000 грн, які відповідач має їй сплатити. За порушення зобов'язання по оплаті послуг за договором передбачені штрафні санкції п. 5: за прострочку оплати послуг виконавця 1% від суми платежу за кожний день прострочення, строк оплати якого настав - 20 серпня 2015 року, що складає 163 дні та 73 350 грн; за порушення зобов'язання вказаних у п. 2.5.3 договору - 100 % від суми невиконаного зобов'язання, що складає 45 000 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню складає 163 350 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 06 серпня 2015 року між ФОП ОСОБА_4, в особі ОСОБА_9, та ОСОБА_7 укладено договір про надання інформаційно-консультаційні послуги по придбанню нерухомого майна № 2389.

08 серпня 2015 року між Агенцією Нерухомості «Харківська Губернія» та ОСОБА_8 укладено договір про надання послуг, в рамках якого останнім переглянуто квартири у будинку № АДРЕСА_1 (а.с. 43).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг ОСОБА_8 обрав об'єкт за адресою: АДРЕСА_1 (зворотній а.с. 43).

13 серпня 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. за № 3672. Відповідно до умов договору купівлі-продажу (п. 2.1) ОСОБА_8 придбав вказану квартиру, та, як покупець, набув вищевказане майно у спільну сумісну власність подружжя, сплативши продавцю 723 600 грн повністю.

Відповідно до приписів статей 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому докази мають бути належними та допустимими.

Таким чином, позивачкою не надано доказів, що квартира АДРЕСА_1 була придбана третьою особою на підставі інформації, отриманої відповідачем від позивачки в рамках надання послуг за договором № 2389 від 06 серпня 2015 року.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. МаляренкоА.В.