РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15036/16-ц

пр. № 2/759/1429/17

09 жовтня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарях Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю,

встановив:

ОСОБА_1 в листопаді 2016 року через свого представника заявив позов до колишньої дружини ОСОБА_2, за яким просив визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що спірне майно, було придбане за особисті кошти позивача, проте формально зареєстроване за відповідачем, що після розірвання шлюбу між сторонами призвело до спору.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, надали пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 просили в задоволенні позову відмовити, за необґрунтованістю. Крім того, стороною відповідача подана заява про застосування до спору наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

Судом встановлено таке.

Сторони, як це вбачається з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2016 р., перебували у зареєстрованому шлюбі з березня 2001 року по червень 2016 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2001 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. за реєстровим №3588, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у рівних частках двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 9).

В обґрунтування позову позивач послався на приписи законодавства, що регулюють право спільної сумісної власності подружжя.

Проте, спірне майно, як це вбачається з договору купівлі-продажу, набуте відповідачем на праві спільної часткової власності, а тому, не зважаючи на те, що квартира була придбана в інтересах сім'ї, застосувати ці вимоги законодавства до спору не можна.

Фактично позивач ставить під сумнів сам договір купівлі-продажу квартири, за підстав того, що квартира в цілому була придбана за кошти, що належали йому особисто.

Проте ці доводи не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що зразу після укладення між сторонами шлюбу, позивач продав належну йому на праві особистої приватної власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. за реєстровим №1009, а відповідач, в свою чергу, за договорами купівлі-продажу від 06.08.2001 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В. за реєстровими №№ 6695, 6700, продала належні їй на праві власності садовий будинок та земельну ділянку, площею 570 кв.м., що розташовані в Садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: АДРЕСА_5.

Інших належних та допустимих доказів, що вказували б походження коштів, за які придбане спірне майно в судовому засіданні не здобуто.

Тому, з урахуванням того, що сторони з часу придбання і до розірвання шлюбу постійно проживали в АДРЕСА_1, суд приходить до однозначного висновку, що дана квартира ними була придбана в інтересах сім'ї для створення належних житлових умов, за кошти виручені ними від продажу особистого майна, і частки в праві власності на квартиру розподілені у відповідності до вкладу кожного в її придбанні.

Підсумовуючи викладене, суд знаходить позов необґрунтованим.

За такого висновку, необхідності в застосовуванні до спору наслідків пропуску строків позовної давності не має.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити, за необґрунтованістю.

Судові витрати, за такого рішення, суд залишає за позивачем, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Разом з тим, суд, відповідно до ст. 154 ЦПК України, вважає за необхідне скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову, оскільки необхідність в них відпала.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року, у виді арешту на ? частину квартири АДРЕСА_4, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження ? частини квартири АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий М.Ф. Сенько