Справа № 307/1814/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 29 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом до відповідача. Позов мотивовано тим, що з відповідачкою вони працюють в гуртожитку Тячівського професійного ліцею, в якому відповідачка ОСОБА_2 займає посаду коменданта гуртожитку. ОСОБА_2 знаходиться у неприємних стосунках з працівниками, які є підлеглими їй, принижує та нецензурно ображає їх. Багато хто був вимушений звільнитися через її неповагу до себе. Що стосується її особисто, то відповідачка обзивала її хворою на туберкульоз, закликала інших не спілкуватися з нею, та намагалася добитися її звільнення. Так як вона працює в навчальному закладі, то вимушена була за власною ініціативою додатково пройти медичне обстеження і просити письмове підтвердження, що вона ніколи не хворіла на цю хворобу і є цілком здоровою людиною. Їй принизливо оправдовувати себе, вона не може спокійно спілкуватися із співробітниками, незручно почуває себе, і це все завдає їй душевних страждань. Також зазначила, що у неї є постійні головні болі, пропав здоровий сон і вона вимушена пити заспокійливі ліки. ЇЇ свідомо і цинічно принизили, а тому вона змушена захистити себе від наклепу ОСОБА_2.

З урахування збільшених позовних вимог позивачка просила суд визнати поширену ОСОБА_2 інформацію щодо захворювання її на туберкульоз та інфекціонування інших осіб на хворобу туберкульоз недостовірною, зобовязати ОСОБА_2 спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом вибачення перед нею за її поширення у присутності трудового колективу Тячівського професійного ліцею Закарпатської області, стягнути з ОСОБА_2 на її користь 10 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Тячівського районного суду від 29 серпня 2017 року позов задоволено частково. Визнано такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність і ділову репутацію відомості, поширені ОСОБА_2 19 травня 2016 року, в гуртожитку Тячівського професійного ліцею Закарпатської області про ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, що ОСОБА_3 має захворювання на туберкульоз та щодо інфекціонування ОСОБА_3 інших осіб захворюванням на туберкульоз. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 000 (шість тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2018 гривень сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2000 гривень витрат, повязаних з правовою допомогою адвоката.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 поширила щодо позивача інформацію, що не відповідає дійсності, принижує гідність, честь і ділову репутацію позивача, спричинила останній моральні страждання, а тому стягнув з неї на користь позивача 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Однак з такими висновками погодитися не можна, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими, особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації належить позивачеві.

Як роз'яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року (надалі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній осі будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. (п.18 Постанови).

Таким чином позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Матеріалами справи встановлено, що на момент подачі позову відповідачка ОСОБА_2 працювала на посаді коменданта гуртожитку Тячівського професійного ліцею, а позивачка ОСОБА_3 тимчасово виконувала обовязки чергової по гуртожитку.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення позивача до суду з позовом про захист честі, гідності, відшкодування моральної шкоди є те, що відповідач обзивала її хворою на туберкульоз, закликала не спілкуватися з нею.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 пояснила, що позивачку вона не обзивала і не вчиняла щодо неї жодних неправомірних дій, які принижували гідність та честь позивачки. Між ними виникали суперечки щодо неналежного виконання позивачкою своїх посадових обовязків внаслідок чого вона на імя керівництва ліцею писала доповідні записки щодо поведінки ОСОБА_3

Показаннями свідка ОСОБА_4 стверджено, що вона не чула, щоб ОСОБА_2 розповсюджувала інформацію, що ОСОБА_3 хворіє на туберкульоз. ОСОБА_2 вимагала від неї та від інших підлеглих, в тому числі і ОСОБА_3 слідкувати за дисципліною у гуртожитку для недопущення серед учнів куріння, вживання алкоголю.

Показаннями свідка ОСОБА_5 стверджено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був конфлікт в 2016 році. Під час конфлікту він присутнім не був. ОСОБА_2 йому пояснила, що вони з ОСОБА_3 посварилися, тобто сказала, що конфлікт виник з питань, повязаних з роботою. Він особисто не чув, щоб ОСОБА_2 розповідала про те, що ОСОБА_3 хворіє на туберкульоз.

Показаннями свідка ОСОБА_6 стверджено, що вона безпосередньо не чула, що ОСОБА_2 розповсюджує недостовірні відомості про захворювання позивачки на туберкульоз

З доповідних записок ОСОБА_2 на імя директора Тячівського профліцею вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до адміністрації ліцею щодо неналежного виконання обовязків ОСОБА_3 та інших працівників, зокрема, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.99-109).

З наказів про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 від 07.06.2016 року від 31.05.2015 року, 07.06.2016 року не вбачається, що стягнення на ОСОБА_2 накладено в звязку діями, яким позивач обґрунтовує заявлені вимоги (а.с.19-22)

Суд першої інстанції дані обставини залишив поза увагою, належної оцінки вказаним доказам не дав. Натомість суд дав перевагу показанням свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 без належного їх обґрунтування, зазначивши, що вони є переконливими доказами, і не звернув увагу, що дані особи були підлеглими працівниками відповідача ОСОБА_2, відносно яких відповідач ОСОБА_2 неодноразово зверталася до адміністрації щодо неналежного виконання ними своїх функціональних обовязків.

ОСОБА_3 того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі.

Форма і зміст позовної заяви визначено ст. 119 ЦПК України. Позовна заява подається в письмовій формі. В позовній заяві, серед іншого, повинно бути зазначено: зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В заявленій позовній заяві позивачем ОСОБА_3 не зазначено коли саме (час, місце, обставини) відповідач ОСОБА_2 поширивала щодо неї неправдиві відомості (а.с.1- 2).

В заяві про збільшення та уточнення позовних вимог, позивачем також не зазначено час, місце, обставини події, з якою позивака обґрунтовує заявлені вимоги. В прохальній частині позивачем також не зазначено, коли саме поширена інформація, яку вона просить спростувати. (а.с.120)

Натомість в описовій частині рішення та в резолютивній частині рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідачем поширені відомості щодо позивача 19 травня 2016 року, в гуртожитку Тячівського професійного ліцею Закарпатської області, та визнав їх такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність і ділову репутацію позивача.

Додаткові пояснення в усній формі позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні, в яких позивач вказала, що подія мала місце 19 травня 2016 року, не може бути підставою для їх розгляду та оцінки судом першої інстанції, оскільки це порушує цивільні та цивільно процесуальні права відповідача, та принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позивачем відповідно до ст. ст. 10,60,212 ЦПК України не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували поширення відповідачем негативної інформації щодо позивача, що негативна інформація щодо позивача, принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, і порушує його особисті немайнові права або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Тобто, в даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі.

Суд першої інстанції вказаних обставин справи та вимог закону не врахував, помилково дійшов висновку про порушення відповідачем особистих немайнових прав права позивача, та необґрунтовано поклав на відповідача обовязок відшкодування моральної шкоди позивачу.

Відповідно до пп.3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у заявленому позові з вищенаведених підстав.

Виходячи з вищезазначеного та керуючись вимогами ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів:

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 29 серпня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді