№ 201/3601/17
провадження 2/201/1400/2017
УХВАЛА

10 березня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим місцем її проживання (перебування), а зареєстрованим місцем проживання відповідача за цим позовом, як зазначає сам позивач, є не у Соборному районі м. Дніпро.

Також не можуть бути взяті до уваги посилання позивача на ч. 8 ст. 110 ЦПК України (підсудність справ за вибором позивача) відповідно до якої позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливості можна тільки в певному місці, можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів, однак у розписці, на яку посилається позивач, не зазначено, що місцем виконання договору є АДРЕСА_1 (Соборний район м. Дніпро), крім того з неї не вбачається, що виконання зобовязань, які винили у боржника (відповідач), через специфіку відносин, що виникли між сторонами або через їх особливість можливе лише у певному місці, тобто за місцем визначеному у договорі, також слід зазначити, що відповідно до п. 39 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК). Правила визначення місця виконання зобовязання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобовязань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності, а тому з урахуванням вище викладено відсутні передбачені законом підстави для розгляду справи цим судом та вказана позовна заява не підсудна цьому суду.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Таким чином, вважаю за необхідне позовну заяву повернути позивачу та рекомендувати звернутися з цим позовом до належного суду.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 109, ст. ст. 110, 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики вважати неподаною і повернути позивачу та рекомендувати йому звернутися з цим позовом до належного суду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя