провадження 2/331/215/2017
справа 331/7706/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку та компенсації невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ДП Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 28 921,85 гривень за період з 07.09.2016 року по 18.01.2017 року, компенсацію заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з листопада 2013 р. по листопад 2016 р. в розмірі 29 801,17 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював на підприємстві відповідача . Був звільнений з підприємства 11 червня 2014 року, однак при звільненні відповідач не здійснив з ним повного розрахунку та не виплатив заробітну плату . На теперішній час відповідачем належні позивачу кошти не сплачені, попри наявність судових наказів про стягнення заборгованості по заробітній платі, та судових рішень. Вважає, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за період 07.09.2016 року по 18.01.2017 року в сумі 35 927,76 гривень , виходячи з середньоденної заробітної плати 386,32 гривень. З огляду на те, що з цієї суми належить відрахувати податки в розмірі 7 005,91 гривень ,остаточну суму до стягнення зазначає 28 921,85 гривень. Також, посилаючись на те,що заробітна плата не виплачувалась своєчасно за один і більше календарних місяців, вважає, що слід стягнути з відповідача на свою користь компенсацію заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з листопада 2013 р. по листопад 2016 р. в розмірі 29 801,17 грн.

В судовому засіданні позивач наполягав на уточнених позовних вимогах, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві .

Представник відповідача позов не визнала. В обґрунтування своїх заперечень зазначила , що через складне економічне становище, накладення арешту на майно підприємства, відповідач не мав можливості своєчасно здійснити з позивачем розрахунок, і в даному випадку вина підприємства відсутня .

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення.

Як вбачається з копії наказу № 42-к від 10.06.2014 року, ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача і був звільнений 11 червня 2014 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідачем до теперішнього часу не проведено з позивачем остаточного розрахунку та не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі, що сторонами не оспорюється..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2016 року у справі 331/5812/16-ц було стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.05.2016 року по 06.09.2016 року в сумі 27 042 грн. 40 копійки , а також встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на час звільнення складав 386,32 гривень. Вказані обставини також встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2016 року у справі 331/1805/16-ц, Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2016 р.

Зазначені обставини відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню .

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗПП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗПП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144 цс 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені у ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від такої відповідальності.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що вина підприємства відсутня у несвоєчасному розрахунку з ОСОБА_1 через накладення арешту на рахунки Державного підприємства Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» та арешт його майна, оскільки в даному випадку вина власника не виключається, а фінансові труднощі підприємства не можна вважати непереборною силою .

Оскільки, до теперішнього часу з позивачем остаточного розрахунку проведено не було, з 07.09.2016 року по 18.01.2017 року пройшло 93 робочих дня, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за вказаний період складає 93 робочих дня * 386,32 гривень = 35 927,76гривень .

Згідно абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату працi, суд має навести в рiшеннi розрахунки, з яких вiн виходив при визначеннi сум, що пiдлягають стягненню. Оскiльки справляння i сплата прибуткового податку з громадян є вiдповiдно обовязком роботодавця та працiвника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й iнших обовязкових платежiв, про що зазначає в резолютивнiй частинi рішення.

Як вбачається з уточненої позовної заяви, позивач зазначає, що сума середнього заробітку за період позовних вимог складає 35 927,76 гривень, а, оскільки він самостійно здійснив відрахування з зазначеної суми податків та зборів, просив стягнути з відповідача 28 921,85 гривень.

Враховуючи, що судом встановлено, що середній заробіток позивача саме за період визначений в резолютивній частині уточненої позовної заяви з 07.09.2016 року по 18.01.2017 року складає 35 927,76 гривень, суд вважає необхідним стягнути саме цю суму з відповідача, зазначивши, що вона стягується без утримання податків й інших обов"язкових платежів, і вказане відповідатиме положенням абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13, та є дотриманням судом вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України .

Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення компенсації заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з листопада 2013 р. по листопад 2016 р. в розмірі 29 801,17 грн., суд зазначає наступне. За змістом ст.117 КЗпП України нарахування компенсації заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не передбачено, а тому, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, ст.ст.116,117 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2016 р. по 18.01.2017 р. у розмірі 35 927,76 грн. без утримання податків й інших обов»язкових платежів.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Смолка І.О.