Справа № 708/34/17
Номер провадження № 2-з/708/1/17
У Х В А Л А

13 січня 2017 року

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої - судді Ткаченко С.Є.

при секретарі Тендітній Л.В.,

розглянувши заяву ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, вказавши, що ними до суду подано позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 363435,27грн.

З метою забезпечення даного позову вони просять накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєсрацію, здійснювати його відчуження, посилаючись на те, що відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту, що вказує на можливість вчинення ним дій, які позбавлять банк можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна, а неприйняття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 і ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

А, як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" , розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна слідує, що 19.09.2012 року на вказану квартиру накладено арешт.

А, судячи з Державного реєстру іпотек, з 19.09.2012 року дана квартира перебуває в іпотеці Відкритого Акціонерного Товариства "ОСОБА_2 Аваль".

Дані про те, що відповідач має на праві власності інше нерухоме майно, у суду відсутні.

Таким чином, з врахуванням того, що на квартиру, на яку просить накласти арешт заявник і в якій частка в праві власності відповідача становить лише 1/2 частину, вже накладено арешт та вона перебуває в іпотеці, суд вважає, що за наявних обставин відповідач ОСОБА_1 до розгляду справи по суті не може вчинити дій по відчуженню вищезазначеного майна, у зв`язку з чим накладення арешту повторно на дане нерухоме майно є недоцільним.

А тому суд на даний час не вбачає підстав для задоволення заяви.

Згідно з п.9 постанови ПленумуВерховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного та, керуючись ст.151, ст.153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча