У Х В А Л А

іменем України

"14" грудня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Астахова О.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2,-

в с т а н о в и в :

18 жовтня 2017 року заявник звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з від дня пред'явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.

19 жовтня 2017 року відповідно до ч. 6 ст. 100 ЦПК України суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Факт отримання 14 листопада 2017 року Тетіївською міською радою Київської області запиту щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання боржника ОСОБА_2 підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Однак, станом на 14 грудня 2017 року відомостей зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання ОСОБА_2 суду не надано.

Вивчивши заяву та наявні матеріали суддя приходить до наступного висновку.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Ковенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України".

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 100 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника.

З огляду на те, що суду не надана у встановленому законом порядку інформація на підтвердження зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2, зі змісту заяви убачається, що заявнику також не відоме місце проживання заінтересованої особи, а також враховуючи розумність строків розгляду справи, визначених цивільно-процесуальним законодавством, суддя приходить до висновку про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ч. 6 ст. 100, 102, 208, 209, 293, 294 ЦПК України,

у х в а л и в :

У прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 - відмовити.

Роз'яснити заявнику її право на пред'явлення позову на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя