Справа № 700/767/16-ц
Провадження № 2/700/11/17
03 січня 2017 р. Лисянський районний суд Черкаської області
в складі: головуючої-судді Добриднюк Н.О.
при секретарі Мельніченко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль.
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори, третяі особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль
Свої вимоги мотивує тим, що 02.07.2011 року ОСОБА_4 надав довіреність ОСОБА_3 продати або обміняти автомобіль марки PEUGEOT Expert, випуску 2003 року реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, 02.03.2010 року. Дана довіреність посвідчена Павлюком І.І., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу.
26.02.2013 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 автомобіль марки PEUGEOT Expert, однак купівлю-продаж автомобіля він не оформив і замість договору купівлі-продажу уклав інший правочин, а саме довіреність, посвідчену державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори Черкаської області, якою ОСОБА_3, за попередньою усною домовленістю в порядку доручення уповноважив його, ОСОБА_5, ОСОБА_6 самостійно керувати, експлуатувати та розпоряджатися вказаним автомобілем.
Накладення арешту на автомобіль перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися автомобілем, його перереєстрація на своє імя, відповідно до доручення, яке йому видав ОСОБА_3, у зв'язку із чим вимушений за захистом свого права власності звернутися в суд.
Вважає, що між ним та ОСОБА_3 виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу автомобіля, сторонами здійснені всі необхідні дії для укладення такого договору і жодних перешкод у вчиненні договору купівлі-продажу автомобіля не існувало.
Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.
Відповідач: ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився та не повідомив суду про причини своєї неявки, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судового відправлення. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутність, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.
04.12.2014 року державним виконавцем направлено запити до установ, що реєструють рухоме та нерухоме майно.
15.12.2014 року державним виконавцем з метою виконання рішення суду винесено постанову про арешт майна боржника та оглошення заборони на його відчуження та направлено до УДАІ УМВС України у Вінницькій області для виконання даної постанови.
16.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук транспортних засобів зареєстрованих за боржником.
Згідно даних ЄДРВП та керуючись п.2 ст.47 ЗУ «про виконавче провадження» 26.05.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно акту державного виконавця майна належного боржнику на праві власності, яке піддягає опису та арешту не виявлено, ДПІ м.Вінниця, Держкомзему, за боржником не зареєстровано нерухомого майна, земельних ділянок, рахунків в устанрвах банків не виявлено.
Проти задоволення позову заперечують та просять справу розглянути без їхньої участі.
Відповідач: державний нотаріус Лисянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій проти задоволення позовни вимог не заперечує, просить справу розглянути без його участі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з заявою в якій проти задоволення позовни вимог не заперечує, просить справу розглянути без її участі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій проти задоволення позовни вимог не заперечує, просить справу розглянути без його участі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій проти задоволення позовни вимог не заперечує, просить справу розглянути без його участі.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.
Особа, яка вважає, що її право чи інтерес порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких передбачений ст.16 ЦК України, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА№379812 власником автомобіля марки PeugoTexpert, випуску 2003 року реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4.
З довіреності від 02.07.2011 року посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюком І.І. вбачається, що гр.. ОСОБА_4, як власник, надав довіреність ОСОБА_3 продати або обміняти автомобіль марки PEUGEOT Expert, випуску 2003 року реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області.
26.02.2013 року ОСОБА_2 придбав через ОСОБА_3 вказаний автомобіль марки PEUGEOT Expert, однак купівлю-продаж автомобіля він не оформив і замість договору купівлі-продажу уклав довіреність, якою ОСОБА_3, за попередньою усною домовленістю в порядку доручення уповноважив позивача, ОСОБА_5, ОСОБА_6 самостійно керувати, експлуатувати та розпоряджатися автомобілем. Даний факт підтверджується довіреністю посвідченої державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори Черкаської області від 26.02.2013 року.
Однак, 01.07.2016 року, на автодорозі Київ-Одеса, автомобіль був зупинений працівниками поліції і вони повідомили, що на даний час на автомобіль накладений арешт постановою ВП №45690896 від 15.12.2014 року Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції.
Постановою державного виконавця Вишенського відділу ДВС Вінницькоо міського управління юстиції ВП №45690896 від 15.12.2014 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4.
Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).
П.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що за удаваним правочином (ст.235 ЦК України), сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються, на відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але ті, що випливають зі змісту правочину.
Крім того, Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.
Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Право ОСОБА_2 розпоряджатися вказаним спірним автомобілем підтверджується довіреністю від 26.02.2013 року, нотаріально посвідченою державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори Черкаської області та зареєстрованою у реєстрі за № 263.
З наведеного вбачається, що жодна із сторін спору, зокрема видаючи довіреність, не мала на меті вчинити дію, яка б передбачала виникнення відносин представництва, оскільки між позивачем та відповідачем виникли відносини з приводу купівлі-продажу, які також вказують на оплатність отримання автомобіля у всіх випадках видачі довіреності.
Довіреність була видана ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з метою, щоб вони мали змогу володіти транспортним засобом, користуватися та розпоряджатися ним, оскільки у них були відсутні кошти на сплату платежів, пов'язаних з реєстрацією даного автомобіля. Тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю як правочином обидві сторони свідомо документально оформили її, але насправді між ними були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Таким чином, в дійсності між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_4 (Продавцем) з одного боку, та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу марки PEUGEOT Expert, випуску 2003 року, тип: вантажнопасажирський-В, номер шасі НОМЕР_4, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Крім того, як випливає з вищенаведеного та зі змісту самої довіреності, позивачеві були передані ОСОБА_3 всі повноваження власника, в тому числі ті, що пов'язані з розпорядженням автомобіля, зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину купівлі-продажу автомобіля.
Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.
Аналогічна позиція міститься в абз.1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9, яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦКУ, саме на момент вчинення правочину.
Крім того, у відповідності до Узагальнення Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2008 року, зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах). Уст. 203 ЦК, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Враховуючи те, що позивачами було надано достатньо належних та допустимих доказів щодо наявності укладеного між сторонами удаваного правочину та змістом якого є договір купівлі-продажу автомобіля, в такому випадку відносини сторін регулюються правилами такого правочину, які сторони насправді вчинили.
Верховний суд України, який в п. 25 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9 роз'яснив, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи те, що позивач передав кошти ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_4 - попередньому власнику автомобіля PEUGEOT Expert, випуску 2003 року, тип: вантажнопасажирський-В, номер шасі НОМЕР_4, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, а ОСОБА_3 в свою чергу передав йому транспортний засіб та документи на нього, з наведеної норми закону слідує, що між ними 26.02.2013 року було укладено договір купівлі-продажу, а отже, власниками спірного автомобіля являються ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, а тому право власності на автомобіль PEUGEOT Expert реєстраційний номер НОМЕР_1 необхідно за позивачем.
Як вказав у позовній заяві позивач, 01.07.2016 року на автодорозі Київ-Одеса, автомобіль він був зупинений працівниками поліції і вони повідомили, що на даний час на автомобіль накладений арешт постановою ВП №45690896 від 15.12.2014 року Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції. Однак договір купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_4 був укладеним 26.02.2013 року. Таким чином арешт не може бути застосований до автомобіля PEUGEOT Expert реєстраційний номер НОМЕР_1, так як автомобіль PEUGEOT Expert відчужений до накладення на нього арешту. Крім того, згідно акту державного виконавця, майна належного ОСОБА_4 на праві власності яке підлягає опису та арешту не виявлено, згідно відповідай з центру з надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів м.Вінниця, ДПІ м.Вінниці за ОСОБА_4 не виявлено нерухомого майна земельних ділянок, рахунків в установах банків. Таким чином правомірним власником автомобіля PEUGEOT Expert, випуску 2003 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2, а тому постанову ВП №45690896 від 15.12.2014 року Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції про накладення арешту на автомобіль необхідно скасувати.
За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.
Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд дійшов переконання, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.203, 215, 235, 391, 392, 655, 656 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3,4, 10,11, 15,15-1,30,59-62, 88, 202, 202-1, 203, 218 ЦПК України, п. 25 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль - задоволити.
Визнати довіреність ВТВ 750559, посвідчену 26.02.2013 року в смт.Лисянка державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори Любчичем Ф.І., зареєстровану у реєстрі №263- удаваним правочином договору купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT Expert, випуску 2003 року, тип: вантажнопасажирський-В, номер шасі НОМЕР_4, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Вінницькій області, 02.03.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і застосувати до цих правовідносин норми, що регулюють договір купівлі-продажу рухомого майна.
Визнати за ОСОБА_2, 1974 року народження, ідентифікаційний номер облікової довідки платників податків -НОМЕР_3, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, право власності на автомобіль марки PEUGEOT Expert, 2003 року випуску, тип: вантажнопасажирський-В, номер шасі НОМЕР_4, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 02.03.2010 року Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України в Вінницькій області.
Скасувати постанову Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ВП №45690896 від 15.12.2014 року про накладення арешту на автомобіль PEUGEOT Expert, 2003 року випуску, тип: вантажнопасажирський-В, номер шасі НОМЕР_4, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України в Вінницькій області, 02.03.2010 року.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.