Справа № 694/93/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16.03.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд, Черкаської області в складі

Головуючого судді: Гончаренко Т.В.

При секретарі: Блискавці А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Звенигородського районного суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації в інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача: Служба у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

Орган опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також стягнути з неї аліменти на утримання дітей на особовий рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка є матір'ю дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно яких вона є матір'ю - одиначкою. З 2015 року діти поставлені на облік служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації, як діти, які потрапили в складні життєві обставини з причини злісного ухиляння матері від виконання своїх батьківських обов'язків. У вересні 2016 року ОСОБА_3 в черговий раз притягнута до відповідальності за ч.2ст.184 КУпАП. Сім'ю ОСОБА_3. взято під соціальний супровід, але вимоги соціального фахівця районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконувались частково, а потім взагалі ігнорувалися. Згідно наданих довідок від дошкільної установи «Малятко» та Звенигородської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів-спортивний ліцей, дітьми опікується їх бабуся ОСОБА_4. За власні кошти вона придбала дітям необхідне канцелярське приладдя, одяг, іграшки, сплачує спонсорські кошти, батьківську плату. Поведінка матері, яка свідомо ігнорує сина та не приймає участі в його житті, психологічно травмує дитину, що відображається на його поведінці. Мати також не приймає участі і у вихованні молодшої доньки, не відвідує заходи в яких приймає участь дитина, не цікавиться у вихователів її життям. Неодноразово приходила забирати дитину з дитячої установи в нетверезому стані. З довідки- характеристики ОСОБА_4 (бабусі дітей), виданою заступником головного лікаря Звенигородського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14.09.2016, ОСОБА_1,, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає з бабою, та перебуває на її утриманні. Під час хвороби дітей до лікарів звертається та займається їх лікуванням саме вона, а не мати. По місцю проживання, ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, де вона проживає з співмешканцем ОСОБА_5, зі слів сусідів, постійно проходять бурхливі сварки та бійки. Неодноразово ОСОБА_3 перебувала в стані алкогольного сп'яніння, поведінка її була неадекватною та агресивною. Відповідачка протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Звенигородської райдержадміністрації від 24.10.2016 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3. відносно сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. На засідання Комісії ОСОБА_3 не з'явилась, хоча була завчасно попереджена.

В судове засідання представник позивача органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації Павлова Ю.О. та представник служби у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації Жмурко О.С. не з'явилися, але направили через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили повністю задоволити, позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_3 та стягнути з неї аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась. Причини неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи, з заявою та клопотанням не зверталася.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено такі факти і відповідні їх відносини:

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є матір'ю є матір'ю дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно яких вона є матір'ю - одиначкою, що підтверджується повними витягами з державними реєстрами актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 2 від 09.11.2016 р. та № 9 від 09.11.2016 р. (а.с. 12-14, 19-21). З 2015 року діти поставлені на облік служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації, як діти, які потрапили в складні життєві обставини з причини злісного ухиляння матері від виконання своїх батьківських обов'язків, згідно довідки КМСД Звенигородського РВ від 07.09.2015 р. № 6462 (а.с.5). У вересні 2016 року ОСОБА_3 в черговий раз притягнута до відповідальності за ч.2ст.184 КУпАП. Сім'ю ОСОБА_3. взято під соціальний супровід, але вимоги соціального фахівця районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконувались частково, а потім взагалі ігнорувалися. Згідно наданих довідок від дошкільної установи «Малятко» та Звенигородської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів-спортивний ліцей, дітьми опікується їх бабуся ОСОБА_4. За власні кошти вона придбала дітям необхідне канцелярське приладдя, одяг, іграшки, сплачує спонсорські кошти, батьківську плату. Поведінка матері, яка свідомо ігнорує сина та не приймає участі в його житті, психологічно травмує дитину, що відображається на його поведінці, як вбачається з протоколу бесіди від 08.11.2016 р. практичного психолога ОСОБА_8 з дитиною (а.с.18).

З матеріалів справи вбачається, що мати також не приймає участі і у вихованні молодшої доньки, не відвідує заходи в яких приймає участь дитина, не цікавиться у вихователів її життям. Неодноразово приходила забирати дитину з дитячої установи в нетверезому стані. З довідки- характеристики ОСОБА_4 (бабусі дітей), виданою заступником головного лікаря Звенигородського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14.09.2016, ОСОБА_1,, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає з бабою, та перебуває на її утриманні. Під час хвороби дітей до лікарів звертається та займається їх лікуванням саме вона, а не мати. По місцю проживання, ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, де вона проживає з співмешканцем ОСОБА_5, зі слів сусідів, постійно проходять бурхливі сварки та бійки. Неодноразово ОСОБА_3 перебувала в стані алкогольного сп'яніння, поведінка її була неадекватною та агресивною. Відповідачка протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти (а.с.6-11, 15-17).

На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Звенигородської райдержадміністрації від 24.10.2016 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. На засідання Комісії ОСОБА_3 не з'явилась, хоча була завчасно попереджена. Висновок органу опіки і піклування Звенигородської райдержадміністрації від 08.11.2016 № 380/01-01-25 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26).

Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути аліменти на їх утримання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд вважає встановленим той факт, що відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому позов про позбавлення її батьківських прав підлягає задоволенню.

Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.

Відповідно до роз'яснення в пунктах 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані

брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею».

Стаття 150 СК України визначає ряд обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані надавати своїй неповнолітній дитині матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2, ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

В силу статті 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17) розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це не меншу ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 1600 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.164, 165, 166, 171 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» -ст. ст. 11, 88, 212-218, 224-228 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки м. Звенигородка Черкаської області, непрацюючої, аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відділенні Державного Ощадного банку України до їх повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду, тобто з 26.01.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору за розгляд справи в суді.

Копію рішення суду у відповідності до вимог ст. 227 ЦПК України не пізніше п'яти днів з дня проголошення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Звенигородського

районного суду Т.В. Гончаренко