Єдиний унікальний номер 233/5548/16-ц Номер провадження 22-ц/775/455/2017
Головуючий у 1 інстанції Мартишева Т.О.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Соломахи Л.І.

суддів Гапонова А.В., Груіцької Л.О.

при секретарі Чуряєві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду міста Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Печерського районного суду міста Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що 25 липня 2016 року ним до Печерського районного суду міста Києва подана позовна заява про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та заволодінням чужим майном. Станом на 22 жовтня 2016 року рішення суду або інші процесуальні документи ним не отримані, інформація по цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня.

Посилаючись на те, що такі незаконні дії та бездіяльність Печерського районного суду міста Києва спрямовані на приховування незаконного заволодіння Державною фіскальною службою України його майном вагою брутто 1,645 т і вартістю 500 000 грн., що завдає йому матеріальну та моральну шкоду, дає можливість керівництву Державної фіскальної служби України знищити докази в електронному вигляді, які свідчать про злочини керівництва, просив відшкодувати за рахунок держави завдану йому Печерським районним судом міста Києва матеріальну шкоду в розмірі 500 000 грн., моральну шкоду - 77 000 грн. (а.с. 1).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду міста Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрито (а.с. 40).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та відшкодувати за рахунок держави завдану йому Печерським районним судом міста Києва внаслідок незаконних дій чи бездіяльності матеріальну шкоду в розмірі 500 000 грн., моральну шкоду - 77 000 грн (а.с. 42).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області 10 березня 2017 року за № 964 (а.с. 68-69), за телефоном, зазначеним ним в апеляційній скарзі. Позивач проживає в місті Макіївка Донецької області, яке згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і згідно листа УДППЗ «Укрпошта» від 03.01.2017 року (http://ukrposhta.ua/robota-ukrposhti-v-doneckij-ta-luganskij-oblastyax) пересилання пошти до якого не здійснюється.

Представник відповідача - Печерського районного суду міста Києва в судове засідання також не з'явився, причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на пункт 1 статті 205 ЦПК України та виходив з того, що справа за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду міста Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування майнової та моральної шкоди.

Проте у цій справі, між позивачем та судом (суддею) зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави (пункт 55).

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі за № 6-3139цс16.

Проте по цій справі позов ОСОБА_1 заявлено саме до Печерського районного суду міста Києва, який на його думку з липня 2016 року допускає бездіяльність, оскільки не розглядає його позов до Державної фіскальної служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та заволодінням чужим майном.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв'язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Тобто, рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій чи відшкодування матеріальної, моральної шкоди як одночасно з оскарженням таких дій, так і без оскарження таких дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону впливу на суддю при здійсненні правосуддя.

Враховуючи зазначене, ухвала Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року про закриття провадження у справі постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Відповідно до частини 2 статті 206 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Позивач в апеляційній скарзі правильно зазначає, що суд не зазначив до юрисдикції якого суду належить справа, провадження у якій закрито. Проте це не впливає на висновки суду, оскільки як зазначено в правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі за № 6-3139цс16, пред'явлення позову до суду (судді) у зв'язку із здійсненням суддею правосуддя діючим законодавством не передбачено, такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції, тобто не підлягають розгляду судами будь-якої юрисдикції. Належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Тобто, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 312, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду міста Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: А.В. Гапонов

Л.О. Груіцька