Ухвала іменем україни
22 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Кадєтової О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомПублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2012 року, яка утворилася станом на 31 липня 2014 року, у загальному розмірі 20 709 грн 10 коп.

На обґрунтування свої вимог зазначало, що 29 березня 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 14 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_3 надала свою згоду на виконання нею «Умов та правил надання банківських послуг» та «Правил користування платіжною карткою», які затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, та «Тарифами Банку», які містяться в Інтернеті на банківському сайті. Однак, указані умови та правила відповідач порушувала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість з повернення кредиту у розмірі 14 925 грн 68 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування грошима у розмірі 3 971 грн 08 коп., заборгованість зі сплати пені та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 350 грн, а також штраф у розмірі 500 грн (фіксована частина) та штраф у розмірі 962 грн 34 коп. (процентна складова). Оскільки у добровільному порядку ОСОБА_3 не сплатила вказану вище заборгованість, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2012 року б/н станом на 31 липня 2014 року в сумі 20 709 грн 10 коп, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 14 925 грн 68 коп; заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 971 грн 08 коп; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 350 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 962 грн 34 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 січня 2015 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 14 925 грн 68 коп. та заборгованість за процентами у розмірі 3 971 грн 08 коп. У іншій частині позовних вимог відмовлено. У частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 січня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 березня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою, відповідно до якої просила надати їй кредит у розмірі 3 тис. грн на платіжну картку «Універсальна» (а. с. 7).

Крім цього, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг.

На підставі Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_3 кредит у розмірі 15 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 7-33).

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 31 липня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 20 709 грн 10 коп. та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 14 925 грн 68 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 3 971 грн 08 коп., пені та комісії за користування кредитом - 350 грн, а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 962 грн 34 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором разом з відсотками, пенею та іншими нарахуваннями, передбаченими Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов'язань за вказаним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведені позовні вимоги в частині надання кредитного ліміту на кредитну картку відповідача; в частині заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 925 грн 68 коп. та в частині того, що ОСОБА_3 належним чином була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку.

При цьому апеляційний суд вважав, що згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_3 29 березня 2012 року просила надати їй кредитний ліміт у розмірі 3 тис. грн; доказів того, що ОСОБА_3 просила надати їй кредитний ліміт у розмірі 14 тис. грн та доказів того, що вона отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», позивачем не надано. Відсутні також й докази того, що ОСОБА_3 на кредитну картку був перерахований кредитний ліміт у розмірі 14 тис. грн. Не надано позивачем доказів того, що ОСОБА_3 до підписання анкети-заяви була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку.

Однак з висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки суд їх дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення апеляційного суду передбачено в ст. 316 ЦПК України, в якому, зокрема, зазначаються мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Виходячи з положень зазначених процесуальних норм та норм ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦПК України).

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Заперечуючи позов та обґрунтовуючи помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, відповідач посилався на відсутність письмової форми кредитного договору, відсутність підстав для зміни кредитного ліміту та недоведеність надання йому як позичальнику грошових коштів.

Між тим, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог, апеляційний суд не звернув уваги на те, що ні в апеляційній скарзі, ні в заяві про перегляд заочного рішення, відповідач не заперечувала підписання нею анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29 березня 2012 року (а. с. 7) та факту отримання в подальшому платіжної картки «Універсальна».

У процесі апеляційного перегляду позивачем на підтвердження факту отримання відповідачем платіжної картки та її перевипуску були надані фотографії відповідача, зроблені в момент отримання картки.

Проте на порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, не врахував, що відповідач факту отримання платіжних карток не заперечувала, обставинам використання платіжної картки (поповнення, зняття готівки) оцінки не надав, не надав належної оцінки об'єктивності розрахунку, наданого позивачем, та висновку про недоведеність позову дійшов передчасно.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Одеської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур