АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 624/221/17 Головуючий суддя І інстанції Куст Н. М.
Провадження № 22-ц/790/6424/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Насінневе» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Насінневе» про розірвання договору оренди землі та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Насінневе» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року позивачі звернулись до суду з позовом про розірвання договору оренди землі. Згідно з яким уточнивши 21 вересня 2017 року позовні вимоги просять розірвати договір оренди землі №548 від 27 червня 2008 року земельного паю кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між ВАТ «Насінневе» та ОСОБА_5, зареєстрований 18 березня 2009 року у Кегичівському РВР за №76 на підставі п.40 вищевказаного договору.

В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 виданого Кегичівською РДА 12 серпня 2005 року на підставі розпорядження №258 від 20 вересня 2002 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3, належала земельна ділянка площею 4,6543 га, кадастровий НОМЕР_4, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області в межах згідно з планом. Щодо цієї земельної ділянки між ОСОБА_5 та ВАТ «Насінневе» було укладено договір оренди землі від 27 червня 2008 року №548 строком на 10 років. До цього часу будь-яких змін до договору не вносилось, сторони до суду не звертались. У зв'язку зі смертю ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 червня 2016 року НОМЕР_5 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки кадастровий НОМЕР_4 перейшло до ОСОБА_3 На іншу 1/2 частину земельної ділянки, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 червня 2016 року НОМЕР_6 перейшло до ОСОБА_4 Згідно з п.40 договору оренди землі №548, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація особи орендаря є причиною для розірвання договору. Оскільки у зв'язку із переходом права власності на земельну ділянку виникли вищенаведені підстави для розірвання договору оренди землі від 27 червня 2008 року №548, позивачі вчасно звернулись до відповідача із заявою про це та додатково повідомили, що бажають самостійно використовувати цю земельну ділянку та просили більше її не обробляти. Відповідач у листі від 18 січня 2017 року №67 відповів, що відмовляється виконувати зобов'язання, передбачене п.40 договору та при цьому посилався на невідомий позивачам договір оренди землі від 13 квітня 2007 року. У відповідь позивачі повторно 10 березня 2017 року письмово повідомили відповідача про необхідність належним чином виконувати зобов'язання встановлене п.40 договору оренди землі №548.

До початку розгляду справи по суті, представником відповідача подано зустрічну позовну заяву про зміну договору оренди землі, згідно з якою, 27 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Насінневе» (у зв'язку зі зміною типу акціонерного товариства перейменовано у ПрАТ «Насінневе» без проведення реорганізації) укладено договір оренди землі №548, об'єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 4,6543 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташована на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області, строком на 10 років. Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідно до вимог законодавства чинного на той період часу, 18 березня 2009 року зазначений договір зареєстровано у Кегичівському РВР, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №76. 11 листопада 2015 року орендодавець за договором померла. Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 перейшло право власності на земельну ділянку, яка є об'єктом оренди за договором.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Насінневе» про розірвання договору оренди землі - задоволено. Розірвано договір оренди землі від 27 червня 2008 року №548 укладений між ВАТ «Насінневе» та ОСОБА_5, відносно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрований у Кегичівському РВР 18 березня 2009 року за №76. Стягнуто з ПАТ «Насінневе» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн. Стягнуто з ПАТ «Насінневе» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 640 грн.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ «Насінневе» в особі його представника ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну договору оренди землі - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Насінневе» в апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та задоволення позовних вимог ПАТ «Насінневе».

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказано, що судом не було встановлено, чи відбулось порушення прав позивачів на момент звернення до суду з позовом. Зазначено, що спірни Договір не містить погодженого сторонами порядку реалізації п. 40, а тому внесення змін або розірвання договору на підставі переходу права власності на земельну ділянку повинно відбуватись у загальному порядку внесення змін та припинення договору, встановленому сторонами у договорі. Вказано, що спірний Договір підлягав зміні, а не розірванню.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_5, площею 4,6543 га (а.с. 81) їй на праві приватної власності належала вказана земельна ділянка.

Між ВАТ «Насінневе» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі №548 від 27 червня 2008 року (а.с.12-15,76-79).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 червня 2016 року, згідно з яким спадкоємцем майна ОСОБА_7 є його дочка ОСОБА_3, спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/2 частини земельної ділянки площею 4,6543 га в межах, згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_1, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 що належав ОСОБА_5 (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2016 року, згідно з яким спадкоємцями майна ОСОБА_5 є її чоловік ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_4 яким належить по 1/2 частині земельної ділянки площею 4,6543 га в межах, згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_1, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 що належав ОСОБА_5 (а.с.17).

ПрАТ «Насінневе» зверталось до позивачів листом від 18 січня 2017 року №67 згідно якого товариство на їх заяву з проханням не обробляти земельну ділянку, повідомило, що відсутні правові підстави для задоволення їх прохання, оскільки договір оренди землі є чинним та діє, а тому є обов'язковим для виконання (а.с.18-19).

В свою чергу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адресували відповідь ПрАТ «Насінневе» на лист №67 від 18 січня 2017 року, згідно якої позивачі посилаючись на п.40 договору наполягають на своєму бажанні самостійно обробляти землю та забороняють відповідачу використовувати земельну ділянку, оскільки вважають правочин таким, що втратив чинність (а.с.20).

Листом від 03.10.2016 ПрАТ «Насінневе» спадкоємцям орендодавця ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, пропонувалось внести зміни до договору, яким замінити сторону орендодавця ОСОБА_8 на спадкоємців та копія додаткової угоди (а.с.40-41, 42-43).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку, що умова п. 40 спірного Договору сторонами узгоджена та прийнята, протягом дії договору її не змінено та не оскаржено, доказів існування іншого договору оренди землі або додаткових угод до нього суду не надано, а внесення змін до договору оренди землі про зазначення нового власника орендованої земельної ділянки є правом сторін, а не їх обов'язком.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд дійшов висновку, що за умови відсутності згоди нового власника земельної ділянки на продовження договірних відносин з ПрАТ «Насінневе», що підтверджується поясненнями позивача та представника позивача за первісним позовом і матеріалами справи, суд вважає зміну договору оренди землі недоцільним та таким, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 78 Земельним кодексом України, право власності на землю це право володіння, користування і розпорядження земельними ділянками.

У пункті «б» частини 1 статті 90 цього ж Кодексу закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

За положеннями ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 31 Закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 статті 32 Закону передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Судом встановлено, що на даний час договір оренди землі, що його просять розірвати позивачі, є укладеним (сторони на момент його підписання досягли згоди щодо всіх умов договору, в т.ч. щодо підстав для його розірвання) та чинним (зареєстрованим у встановленому законодавством порядку).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, з огляду на те, що в Україні діє свобода договору, ніхто не може примушений до вступу у договірні правовідносини.

Спірний договір оренди землі містить можливість його як зміни так і розірвання - у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи. З огляду на те, що подальшу долю договору вирішує новий власник земельної ділянки - орендодавець, а не орендар, тому за відсутності його згоди на продовження дії договору, обумовленому бажанням самостійно господарювати на своїй землі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи скарги.

Враховуючи викладене, та те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Насінневе» - залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.12.2017.

Головуючий -

Судді -