Справа № 459/3338/16-ц
Провадження № 2/459/195/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Царенко Н.В., Воловенко Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзахідвуглебуд» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату та компенсації за моральну шкоду,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року позивач звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому з урахуванням заяви про уточнення й збільшення позовних вимог від 05.01.2017 року - просить стягнути з останнього 10252,76 грн. невиплаченої заробітної плати за січень, березень і травень 2016 року; 34684,08 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку; 10000 грн. моральної шкоди. Також просить постанови окрему ухвалу та скерувати її у Червоноградський ВП щодо перевірки наявності у діях керівника ПАТ «Укрзахідвуглебуд» складу правопорушень, передбачених ст. 175 КК України та 41 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що працювала у відповідача на посаді юрисконсульта і 30.06.2016 року звільнена за згодою сторін. На час звільнення роботодавець заборгував їй заробітну плату за січень, березень і травень 2016 року у загальному розмірі 10252,76 грн. Зазначає, що середній заробіток за два останні місяці роботи склав 8926,05 грн., кількість робочих днів за ці місяці - 35, відтак середньоденний заробіток складає 255,03 грн. По 10 січня 2017 року період затримки розрахунку складає 135 днів. Середній заробіток за час затримки становить 34684,08 грн. Також зазначила, що у зв'язку з невиплатою належної заробітної плати їй спричинено моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн. Крім цього, вказала, що відповідач отримує дохід від виробничої діяльності, здійснював придбання майна та виплачував працівникам заробітну плату, за винятком двох осіб, серед яких є вона. Тому вважає, що керівництво товариства отримані кошти використовувало на власний розсуд, не бажаючи виплачувати їй належні суми заробітку.

У судовому засіданні позивач позов підтримала. Пояснила, що на момент звільнення була заборгованість з грудня 2015 року, проте у липні, вересні 2016 року відповідач частково погасив останню. Не виплаченою залишилися заробітна плата на суму 10252,76 грн. Зазначила, що у червні 2016 року була на лікарняному, проте працювала більше, ніж по 3 дні на тиждень. Також вказала, що у зв'язку з тривалою не виплатою заробітної плати була змушена економити на харчуванні й прожитті, що завдало їй моральних страждань. Крім цього пояснила, що одружена, чоловік працездатний, мають на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Представники відповідача позов визнали частково. Пояснили, що у зв'язку з відсутністю фінансування у 2016 році у відповідача утворилася заборгованість перед контрагентами підприємства та на самому підприємстві. Зазначили, що з 2016 року було встановлено трьохденний робочий день та відповідно дванадцять робочих днів у місяць. Повністю заперечили завдання моральної шкоди позивачці.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов на наступного висновку.

Встановлено, що позивач з 16.11.2012 року по 30.06.2016 року працювала на посаді юрисконсульта ПАТ «Укрзахідвуглебуд». 30.06.2016 року звільнена за згодою сторін на підставі наказу № 40-к від 30.06.2016 року.

Згідно наказу ПАТ «Укрзахідвуглебуд» від 11.01.2016 року № 01, з 11.01.2016 року працівників товариства переведено на трьохденний робочий тиждень - вівторок, середа, четвер.

Як видно із Витягу з рапорту на погодинні роботи ПАТ "УЗВБ" за червень 2016 року форма № 756, позивач у червні 2016 року мала 20 робочих виходів по графіку, з них: 11 робочих виходів на роботу та 8 днів лікарняного.

Факт несвоєчасності виплати заробітної плати представники відповідача визнали.

Повного розрахунку із позивачкою відповідач своєчасно не здійснив.

Так, відповідно до довідки ПАТ «Укрзахідвуглебуд» від 07.12.2016 року № 03-03/735, станом на 01.12.2016 року позивачці не виплачена заробітна плата на руки за: січень 2016 року 3533,91 грн.; березень 2016 року 3298,01 грн.; травень 2016 року 3420,84 грн.; всього 10252,76 грн.

Натомість довідкою відповідача № 03-03/732 стверджується, що згідно табелів робочого часу позивачки у квітні 2016 року остання відпрацювала 19 робочих днів, нараховано заробітну плату 4623,11 грн.; у травні цього ж року - 16 робочих днів, а заробітну плату нараховано у розмірі 4302,94 грн.

Відтак зазначені витяг з рапорту на погодинні роботи та довідка № 03-03/732 підтверджують, що позивачка у зазначені місяці працювала повні робочі тижні.

Як видно з пояснень позивачки й копій свідоцтв про народження НОМЕР_1 від 30.10.2003 року та НОМЕР_2 від 02.12.2008 року, у позивачки є дві доньки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно з положеннями частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У частині 1 статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ № 6-76цс14 від 02.07.2014 р.).

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов'язковою для застосування у всіх судах України.

Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Посилання позивачки на ту обставину, що розрахунок необхідно проводити за повний робочий тиждень, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки роботодавцем встановлено трьохденний робочий тиждень. Зазначений наказ позивачем не оспорюється і нею прийнято умови відповідача щодо тижневої тривалості робочого часу. Доказів того, що позивачка при необхідності могла працювати повний робочий тиждень, немає.

Оскільки встановлено, що на початку 2016 року працівників відповідача було переведено на трьохденний робочий тиждень - вівторок, середа, четвер, то обрахунок слід здійснювати у відповідності до графіку роботи останнього.

Згідно з вище вказаною довідкою відповідача від 07.12.2016 року № 03-03/732, за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (квітень та травень 2016 року), заробітна плата позивачки сукупно становила 8926,05 грн. При цьому, у цей період було відпрацьовано 35 робочих днів.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» за період з 30.06.2016 року по 18.01.2017 року було 141 робочих днів.

З них робочих вівторків - 29, серед 28 - і четвергів 29, разом 86 днів.

Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 8926,05 грн. ? 35 = 255,03 ? 86 = 21932,58 грн.

При цьому судом не беруться до уваги посилання відповідача на скрутне фінансове становище підприємства, як на підставу звільнення його від відповідальності, оскільки, як зазначено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП.

Щодо позовної вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. суд звертає увагу на те, що відповідно до присів ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем позивачці моральної шкоди у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд вважає доведеним завдання останній такої шкоди, оскільки позивач виховує двох дітей, унаслідок недостатності коштів об'єктивно мала потребу у докладанні нею додаткових зусиль для організації свого життя. Однак суд не погоджується з розміром відшкодування, заявленим позивачкою до стягнення, оскільки такий є значно завищеним. Виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з останнього на користь позивачки 1000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Що стосується позовної вимоги про постановлення окремої ухвали щодо перевірки дій керівництва відповідача, суд звертає увагу, що згідно приписів ст. 211 ЦПК України, постановлення останньої є правом суду, яке здійснюється у межах дискреційних повноважень суду. Встановлені факти й обставини справи, на думку суду, не дають достатніх підстав для необхідності постановлення окремої ухвали суду.

Враховуючи викладене, позов слід задовольнити частково.

Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1102,4 грн. (за дві позовні вимоги майнового характеру) від якого позивач була звільнена при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 211, 212-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзахідвуглебуд» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату та компенсації за моральну шкоду - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Укрзахідвуглебуд» у користь ОСОБА_1 10252,76 гривень невиплаченої заробітної плати за січень, березень, травень 2016 року; 21932,58 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ПАТ "Укрзахідвуглебуд" на користь держави 1102,40 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: М. Д. Новосад