Справа № 128/3065/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19 грудня 2017 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання обов'язку сплати податку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання обов'язку сплати податку, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності № 2651 від 22.08.2005 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 144 по вулиці Сагайдачного у с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, загальна площа якого за технічним паспортом від 01.04.2005 року зі змінами станом на 10.10.2005 року складає 710,3 кв.м.

При цьому, житловий будинок не був виключно особистою власністю ОСОБА_1, а в силу ст. 60 СК України перебував у спільній сумісній власності позивача і ОСОБА_2, оскільки був придбаний в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

27.07.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 посвідчено договір про поділ спільного майна подружжя, що зареєстрований в реєстрі за № 2053. В договорі передбачено, що житловий будинок є спільної сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а їх частки є рівними, що закріплено у ст. 70 СК України.

З часу реєстрації за ОСОБА_1 права власності в КП «ВООБТІ» 10.10.2005 року до дня реєстрації за позивачем права спільної часткової власності на вищезазначений житловий будинок 27.07.2017 року він перебував у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і їм належало у ньому по 355,15 кв. м.

На початку серпня знайома позивача передала йому податкове повідомлення-рішення № 8044-13 від 06.06.2017 року, яке було отримано нею 07.07.2017 року, яким ОСОБА_2 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 26957,59 грн., з яких 25000 грн., нараховані позивачу у зв'язку з тим, що у його власності перебуває житлова нерухомість загальною площею будинку більше 500 кв. м.

У звітному 2016 року житловий будинок перебував у спільній сумісній власності позивача і відповідача, проте згоди про те, що платником податку є виключно ОСОБА_1 як його співвласник між сторонами не було, з цього приводу і виник спір.

ОСОБА_1 вважає, що кожен зі співвласників повинен сплачувати податок на нерухомість за свою частку майна та бажає подарувати належну йому частку житлового будинку дитині, позбавленій батьківського піклування - ОСОБА_4, опікуном якої позивач є згідно рішення Вінницької РДА № 859 від 16.08.2011 року, а ОСОБА_2 не хоче залишитись без частки житлового будинку, адже в ньому проживає їх донька, яка теж потребує забезпечення житлом.

За наявності спору між сторонами як співвласниками житлового будинку ОСОБА_1 не повинен сплачувати податок на нерухомість, адже вважав, що не зобов'язаний сам сплачувати податок на нерухомість за 710,3 кв. м., а у зв'язку з тим, що проведено поділ житлового будинку нотаріусом лише у 2017 році, податок за 2016 рік співвласники повинні сплатити кожен відповідно до частки у спільній сумісній власності.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_2 сплатити податок на нерухомість за 2016 рік, вважаючи при цьому, що збільшення суми податку на 25000 грн. за рік за житловий будинок суперечить Закону.

Так, у звітному 2016 році житловий будинок площею 710,3 кв. м. перебував у спільній сумісній власності сторін: у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувало по 355,15 кв. м., тобто кожна з сторін зобов'язана заплатити податок на нерухомість за належну їй частину, та як наслідок без врахування збільшення податку на 25000 грн., оскільки у власності кожної із сторін не перебувало більше 500 кв. м. житлового будинку.

07.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у Вінницькій області з заявою про проведення звірки даних та анулювання податкового повідомлення - рішення № 8044-13 від 06.06.2017 року - відповіді з результатами розгляду даної заяви не надійшло, адресат проігнорував звернення ОСОБА_1

Того ж дня, ОСОБА_1 звернувся до ДФС України з скаргою на податкове повідомлення-рішення № 8044-13 від 06.06.2017 року. 25.08.2017 року позивачем отримано рішення ДФС України № 10504/К/99-99-11-02-01-14 від 16.08.2017 року про продовження строку розгляду скарги до 06.10.2017 року (включно), в задоволенні якої відмовлено, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним і скасування ППР, що наразі перебуває у провадженні суду.

Позивач вважає, що для захисту його прав за відповідачем має бути визнано обов'язок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, а саме за 1/2 частку житлового будинку№ 144 по вулиці Сагайдачного у селі Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, за площу 355,15 кв. м.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_5 не зявилися, надали суду спільну заяву, в якій просять справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги підтримують, змін та доповнень не мають, просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України (в ред. 2004 року), ст. 247 ч.2 ЦПК України (в ред. 2017 року), суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи , суд приходить до слідуючого висновку.

Як встановлено по справі, згідно свідоцтва про право власності № 2651 від 22.08.2005 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 144 по вулиці Сагайдачного у с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, загальна площа якого за технічним паспортом від 01.04.2005 року зі змінами станом на 10.10.2005 року складає 710,3 кв.м. (а.с. 11 - 14).

Житловий будинок не був виключно особистою власністю ОСОБА_1, а в силу ст. 60 СК України перебував у спільній сумісній власності позивача і ОСОБА_2, оскільки був придбаний в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

27.07.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 посвідчено договір про поділ спільного майна подружжя, що зареєстрований в реєстрі за № 2053. В договорі передбачено, що житловий будинок є спільної сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а їх частки є рівними, що закріплено у ст. 70 СК України (а.с. 16 - 17).

З часу реєстрації за ОСОБА_1 права власності в КП «ВООБТІ» 10.10.2005 року до дня реєстрації за позивачем права спільної часткової власності на вищезазначений житловий будинок 27.07.2017 року він перебував у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і їм належало у ньому по 355,15 кв. м.

Відповідно до п. 266.7.2 ст. 226 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

На початку серпня знайома позивача передала йому податкове повідомлення-рішення № 8044-13 від 06.06.2017 року, яке було отримано нею 07.07.2017 року, яким ОСОБА_7 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 26957,59 грн., з яких 25000 грн., нараховані позивачу у зв'язку з тим, що у його власності перебуває житлова нерухомість загальною площею будинку більше 500 кв.м. (а.с. 22).

В ст. 266.1.2 ПК України передбачено, що визначення платників податку в разі перебування об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

У звітному 2016 року житловий будинок перебував у спільній сумісній власності позивача і відповідача, проте згоди про те, що платником податку є виключно ОСОБА_1 як його співвласник між сторонами не було.Кожен зі співвласників повинен сплачувати податок на нерухомість за свою частку майна.

Згідно п. г) ст. 266.7.1 Податкового кодексу України за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

У звітному 2016 році житловий будинок площею 710,3 кв. м. перебував у спільній сумісній власності сторін: у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувало по 355,15 кв. м., тобто кожна з сторін зобов'язана заплатити податок на нерухомість за належну їй частину, та як наслідок без врахування збільшення податку на 25000 грн., оскільки у власності кожної із сторін не перебувало більше 500 кв. м. житлового будинку.

07.08.2017 року ОСОБА_1 керуючись ст. 266.7.3 ст. 266 ПК України звернувся до ГУ ДФС у Вінницькій області з заявою про проведення звірки даних та анулювання податкового повідомлення-рішення № 8044-13 від 06.06.2017 року - відповіді з результатами розгляду даної заяви не надійшло, адресат проігнорував звернення ОСОБА_1 (а.с. 23 - 24).

Того ж дня, ОСОБА_1 звернувся до ДФС України з скаргою на податкове повідомлення-рішення № 8044-13 від 06.06.2017 року. 25.08.2017 року позивачем отримано рішення ДФС України № 10504/К/99-99-11-02-01-14 від 16.08.2017 року про продовження строку розгляду скарги до 06.10.2017 року (включно), в задоволенні якої відмовлено (а.с. 25 - 28).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання обов'язку сплати податку підлягають задоволенню.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 266 ПК України, ст. 197 ЦПК України (в ред. 2004 року), ст. ст. 4, 10, 76, 247, 264, 265, 268, 273 ЦПК України ( в ред. 2017 року), суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 обовязок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, а саме: за 1/2 частку житлового будинку № 144 по вулиці Сагайдачного в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області за площу житлової нерухомості в розмірі 355,15 кв. м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Вінницької області шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя :