РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О. О.

секретар Прокопчук Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК", ОСОБА_4 про визнання недійсними нотаріальної довіреності та договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач), діючи через представника ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_4 (далі - відповідачі), в якому просить визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_4 від 12 грудня 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 Рівненського міського нотаріального округу, за реєстром №2456 та визнати недійсним договір іпотеки №038/07/1 від 06 березня 2007 року, укладеного між нею та Акціонерно-комерційним банком "ІМЕКСБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК", посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстром №671 та накладено заборону відчуження за реєстром №671 від імені якої діяла ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_5 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу від 12 грудня 2005 року за реєстровим №2456.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 березня 2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційним банком "ІМЕКСБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», був укладений договір кредиту №038/07 на суму 39600 доларів СІІІА. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_2, на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_5, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу від 12 грудня 2005 року за реєстром №2456, укладено договір іпотеки від 06 березня 2007 року, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстром №671 та накладено заборону відчуження за реєстром №671, згідно якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку як Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру №1, вул. Гетьмана Мазепи, 4 в м. Рівне, яка належить ОСОБА_2Й на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 28 липня 1997 року посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_7 Першої рівненської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі №1-1238. Від імені ОСОБА_2 оспорюваний договір іпотеки підписала ОСОБА_4 на підставі довіреності в забезпечення виконання свого кредитного договору №038/07 від 03 березня 2007 року та з договору іпотеки вбачається, що ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку квартиру ОСОБА_2 у забезпечення зобов'язання за своїм кредитним договором. Разом з тим, ОСОБА_2Й такий правочин не схвалила, крім того, про існування договору іпотеки, вона не знала, а дізналась випадково 01 грудня 2016 року коли вирішила заповісти квартиру на користь онука. Довіреність, посвідчена 12 грудня 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_5, Рівненського міського нотаріального округу за реєстром №2456 від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_4, була видана для представництва в Комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» щодо переобладнання, реконструкції квартири за адресою: квартира №1, вул. Гетьмана Мазепи, 4 в м. Рівне. Довірена особа ОСОБА_4 не була наділена повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_2Й у будь-якому банку чи фінансовій установі, вона під час укладення правочину - іпотечного договору, перевищила свої повноваження і діяла не в інтересах довірителя, а у власних інтересах. Також вказана довіреність видана з порушенням норм цивільного законодавства, а тому оспорювані договір іпотеки та довіреність є недійсними.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів у ньому наведених та просив його задовольнити. Окрім того вказав, що положенням ч. 3 ст. 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або інтересах іншої особи, представником якої він є одночасно, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідач ОСОБА_4 вчинила оспорюваний правочин у власних інтересах, що суперечить вищенаведеній нормі. Також, в оспорюваній довіреності міститься пункт, який дозволяє ОСОБА_4 відчужити, передати в іпотеку належну її матері ОСОБА_2, позивачу у справі, на праві приватної власності квартиру, однак він не відповідає нормам ЦК України, а тому довіреність є недійсною.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 13 лютого 2017 року представник АТ "ІМЕКСБАНК" та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" ОСОБА_8 подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснити за відсутності представника ПАТ "ІМЕКСБАНК".

Окрім того, 13 лютого 2017 року представник ОСОБА_8 подав заяву про застосування судом строків позовної давності, в якій вказав, що 26 січня 2015 року Правлінням Національного банку України була прийнята постанова №50 «Про віднесення ОСОБА_3 акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних». На підставі вказаної постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення, яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «ІМЕКСБАНК» - ОСОБА_9 Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 травня 2015 року № 105 розпочата процедура ліквідації АТ „ІМЕКСБАНК". На даний час призначено ОСОБА_10 уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК».

По суті позовних вимог представник ОСОБА_8 вказав, що позивачем оскаржувану довіреність було підписано 12 грудня 2005 року особисто в присутності нотаріуса. Даною довіреністю було уповноважено ОСОБА_4 представляти інтереси ОСОБА_2 щодо розпорядження квартирою №1 по вул. Мазепи, 4 в м. Рівне, для чого надавалося право: переобладнання, реконструкція та інші дії стосовно зазначеної квартири; переведення квартири з житлового в нежитловий фонд; відчужити (продати, поміняти), передати в іпотеку по власних зобов'язаннях та зобов'язаннях інших осіб на умовах, їй відомих; одержувати гроші у разі продажу квартири; одержувати та замовляти інші документи, необхідні для відчуження квартири; знімати з реєстраційного обліку осіб, що зареєстровані в квартирі, тощо. Отже, вчиняючи оскаржуваний договір іпотеки в 2007 році ОСОБА_4 діяла виключно в межах наданих їй повноважень нотаріальною довіреністю від 12 грудня 2005 року. В матеріалах доданих до позовної заяви та в її тексті відсутні докази, що оспорюваний правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Також, оскаржувана довіреність підписана ОСОБА_2 ще 12 грудня 2005 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки до суду позивач могла звернутися до 12 грудня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується повідомлення про вручення відправлення. Про причини неявки повторно в судове засідання суд не повідомляла.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_5, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу від 12 грудня 2005 року за реєстром №2456, позивач уповноважила свою дочку ОСОБА_4 представляти її інтереси щодо розпорядження належною їй квартирою №1 по вул. Мазепи, 4 в м. Рівне, а також щодо переобладнання, реконструкції та інших дій стосовно зазначеної квартири, для чого уповноважила її на виготовлення проектних пропозицій та їх погодження, збір документів та подачі заяви у відповідні управління архітектури для підготовки розпорядження про погодження будівництва та його отримання; представництво на засіданні відповідної ради; виготовлення проектної документації та її погодження; дії щодо підготовки архітектурно-планувального завдання (АПЗ) та отримання технічних умов, підключення інженерних мереж; отримання дозволу на проведення будівельно-ремонтних робіт; здача (прийняття) в експлуатацію, переведення квартири з житлового в нежитловий фонд.

З метою реалізації повноважень даної довіреності надала їй право: подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки та інші документи, дублікати, розписуватися за неї, в тому числі на договорах цивільно-правового характеру, здійснювати необхідні розрахунки по укладенню договорів, вносити платежі в разі виникнення такої потреби, в тому числі сплачувати державне мито чи плату за вчинення нотаріальної дії, подавати заяви про належність їй квартири на праві особистої приватної власності (про не перебування в шлюбі, одержати належні їй гроші у разі продажу квартири, а також виконувати всі інші дії, повязані з цією довіреністю, в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень; відчужити (продати, поміняти), передати в іпотеку по власних зобовязаннях та зобовязаннях інших осіб на умовах, їй відомих, належну їй на праві приватної власності квартиру №1, що знаходиться в місті Рівне по вул. Мазепи, 4. Для виконання зазначених в даній довіреності повноважень ОСОБА_2 надала їй також право представляти її інтереси у Комунальному підприємстві Рівненське міське Бюро технічної інвентаризації по замовленню та отриманню ОСОБА_7 з Реєстру права власності на нерухоме майно, інших документів щодо вказаної вище квартири, для відчуження, представляти інтереси у відповідних органах з питань зняття з реєстраційного обліку осіб, що зареєстровані в вказаній вище квартирі.

03 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком "ІМЕКСБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», та ОСОБА_4 та був укладений договір кредиту №038/07, за умовами якого Акціонерно-комерційний банк "ІМЕКСБАНК" надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 39 600 доларів США зі сплатою 14 відсотків річних терміном на 10 років з кінцевою датою повернення 03 березня 2017 року, на умовах, визначених цим договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між Акціонерно-комерційним банком "ІМЕКСБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», та ОСОБА_2, від імені якої діяла ОСОБА_4, на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_5, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу від 12 грудня 2005 року за реєстром №2456, укладено договір іпотеки, предметом якого є двохкімнатна квартира №1, вул. Гетьмана Мазепи, 4 в м. Рівне.

Відповідно до статей 202 та 203 ЦК України, правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є:

- зміст правочину не може суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом й бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недотримання хоча б однієї із зазначених умов дійсності правочину може тягнути його нікчемність, з застосуванням відповідних правових наслідків, або слугувати підставою для визнання правочину недійсним у судовому порядку відповідно до ст. 215 ЦК України.

Якщо правочин підлягає державній реєстрації, то він є вчиненим з моменту такої реєстрації.

Договір іпотеки є одним із видів правочинів, а тому, сторони по ньому теж повинні дотримуватися зазначених правил.

За чинним законодавством особа може здійснювати юридично значимі дії як особисто так і через свого представника.

За ст. 237 ЦПК України - представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Змістом представництва є вчинення однією стороною (представником) правочинів від імені іншої сторони (яку представляють), в результаті чого цивільні права та обов'язки виникають, змінюються і припиняються безпосередньо для особи, яку представляють. Інститут представництва сприяє більш повному здійсненню прав та обов'язків суб'єктами цивільних правовідносин в тих випадках, коли вони в силу різних обставин не можуть здійснити необхідні юридичні дії особисто.

Представництво може ґрунтуватися на довіреності, договорі або законі.

При представництві, заснованому на довіреності, представник не зобов'язаний, а уповноважений вчинити правочини від імені та і в інтересах довірителя, оскільки видача довіреності - односторонній правочин, юридична чинність якого залежить винятково від довірителя.

Особливістю відносин представництва є те, що представник, хоча і безпосередньо вчиняє правочин, проте не стає його стороною. Права та обов'язки за правочином, укладеним представником, виникають не у нього, а у особи, яку він представляє, за умови, що правочин укладений представником у точній відповідності з вимогами цієї особи і при цьому представник не перевищив свої повноваження, передбачені законом, договором, довіреністю або іншою підставою представництва. Діючи в чужих інтересах, представник зобов'язаний максимально слідувати інтересам представлюваного, а після укладення правочину - передати йому усе одержане за цим правочином, як стороні за правочином.

Необхідною умовою здійснення юридичних дій представниками є наділення їх певним обсягом повноважень, під чим розуміється - суб'єктивні права представника на здійснення правомірних юридичних дій від імені особи, яку представляють.

Загальні вимоги щодо повноважень представника зводяться до наступних: 1) обсяг повноважень представника залежить від конкретної правової підстави виникнення правовідносин представництва: положень договору доручення, довіреності, закону, акта органу юридичної особи тощо; 2) представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; 3) представник не має права вчиняти правочин, який може бути вчинений лише особою, яку представляють; 4) правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють.

З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення "у своїх інтересах" слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам представлюваного, в тому числі на користь інших осіб, в тому числі і тих, представником яких він одночасно є.

Виняток з цього правила стосується права комерційного представника вчиняти правочин одночасно щодо кількох сторін правочину за умови, що на це отримана згода таких осіб або дане право комерційного представника передбачено нормою закону.

Таким чином, з буквального тлумачення названих норм можна зробити висновок про те, що правочин можна визнати недійсним за правилами ст. 215 ЦК України з підстави недотриманням вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України лише за умови, якщо представник діяв від свого імені, а не за довіреністю, від імені та в інтересах довірителя.

Як вбачається із оспорюваного договору іпотеки від імені і за доброї волі власника квартири АДРЕСА_1 Г.Й. на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в межах наданих їй повноважень, уклала та підписала його від імені ОСОБА_2 ОСОБА_4, яка стороною договору не була. ОСОБА_4 не розпорядилася вказаною квартирою на свою користь. Окрім того, договір іпотеки укладений в інтересах ОСОБА_3 акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК", а не в інтересах самої ОСОБА_4 Зокрема, у разі невиконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за договором кредиту саме Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" буде мати право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вимоги ч.3 ст. 238 ЦК України в даному випадку були дотримані.

При цьому, суд враховує, що нормами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, що передбачає: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також, слід врахувати, що нормами ст. 215 цього ж кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, для визнання оспорюваного правочину недійсним доказуванню потребує факт порушення вчиненим правочином прав та інтересів будь-якої із сторін правочину (нанесення збитків тощо).

Разом з тим, позивач не вказала в чому полягає порушення її прав внаслідок укладення її представником ОСОБА_4, в межах наданих повноважень, оспорюваного договору іпотеки, враховуючи, що згідно довіреності від 12 грудня 2005 року позивач уповноважила відповідача ОСОБА_4 представляти її інтереси щодо розпорядження належною їй квартирою №1 по вул. Мазепи, 4 в м. Рівне, та з метою реалізації повноважень даної довіреності надала їй право відчужити (продати, поміняти), передати в іпотеку по власних зобовязаннях та зобовязаннях інших осіб на умовах, їй відомих, належну їй на праві приватної власності квартиру №1, що знаходиться в місті Рівне по вул. Мазепи, 4.

Щодо посилання позивача на наступне схвалення такого договору, то спірний правочин не потребував наступного схвалення, оскільки укладений представником позивача з належним обсягом повноважень та у відповідності до волевиявлення позивача, зафіксованого в довіреності від 12 грудня 2005 року.

Що стосується оспорюваної довіреності, виданої 12 грудня 2015 року жодного доводу, доказу того, що вона видана з порушенням норм цивільного законодавства ні позивачем, ні її представником суду не надано. Як слідує із наведеного вище змісту даної довіреності позивач не уповноважувала відповідача ОСОБА_4 вчиняти представницький правочин у своїх (ОСОБА_4О.) інтересах, а тому дана довіреність також не суперечить і ч.3 ст. 238 ЦК України.

Аналізуючи наведені обставини в сукупності, наявність родинних відносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 (матір та дочка), тривалість не оспорювання позивачем довіреності (протягом 11 років), пред'явлення даного позову, зокрема до ОСОБА_3 акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК", суд розцінює як небажання позивача виконати взяті зобов'язання за оспорюваним договором іпотеки та намагання уникнути відповідальності.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК", ОСОБА_4 про визнання недійсними нотаріальної довіреності та договору іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 20 березня 2017 року.

Суддя О.О. Першко