Номер провадження: 22-ц/785/1262/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6,

встановила:

11 серпня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який уточнив 01.04.2016 року та 25.07.2016 року (т.1, а.с.117-118, 145-149), та в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати недійсними:

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, № 1923 від 03.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: .07.2014 року;

договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий №:55:013:0007, що розташована по вулиці Кропивницького, 32, в місті Одесі, від 03.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Також позивач просив скасувати державну реєстрацію:

права власності на квартиру АДРЕСА_1, здійснену на підставі договору купівлі-продажу № 1923 від 03.07.2014року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: .07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5;

права власності на земельну ділянку, кадастровий №:55:013:0007, яка розташована по вулиці Кропивницького, 32, в місті Одесі, здійснену на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що у червні 2008 року він - ОСОБА_3 позичив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі у розмірі 640 000,00 грн.

Позивач вказував, що внаслідок небажання ОСОБА_4 повертати борги та виконувати свої зобов'язання за договором позики, він був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Також позивач зазначив, що в 2009 році Київським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення, яке 29 травня 2012 року скасоване, а справу передано до розгляду в загальному порядку.

В подальшому, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2014 року, в позові відмовлено.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду були скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1,а.с.25-29).

За наслідками нового розгляду, Київським районним судом м. Одеси 16.07.2015 року було ухвалено заочне рішенням, яким позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково, та стягнуто на його користь із ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у загальній сумі 3 644 548 грн., в решті позовних вимог було відмовлено (а.с.108-112).

На виконання вказаного судового рішення постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 29.02.2016 року було відкрите виконавче провадження (а.с.105).

Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року було накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, та на земельну ділянку, площею 0,0368га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, 32.

Позивач зазначив, що вказане нерухоме майно належить на праві приватної власності ОСОБА_4, арешт накладався з метою забезпечення його позову.

Також позивач вказав, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.04.2014 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, та на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, 32.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2015 року також було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, та на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, 32.

Позивач вказав, що дані заходи були вжиті судами за його клопотаннями з метою подальшого виконання рішення суду (повернення боргів) шляхом реалізації нерухомого майна, що належить відповідачу ОСОБА_4, з прилюдних торгів, як передбачено чинним законодавством.

Також позивач зазначив, що після отримання його представником копії ухвал Київського районного суду м. Одеси про накладення арешту, він звернувся до Реєстраційної служби ОМУЮ для внесення запису до Єдиного державного реєстру відомостей про арешт на нерухоме майно відповідача - ОСОБА_4 Однак йому було відмовлено у внесенні запису до ЄДР про арешт нерухомого майна, у звязку з відсутністю зареєстрованого за відповідачем ОСОБА_4 нерухомого майна, а також зазначено, що квартира та земельна ділянка, які раніше належали ОСОБА_4, на даний час належать ОСОБА_6, на підставі договорів купівлі-продажу.

Так, позивач зазначив, що йому стало відомо, що 03 липня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_7 (продавці) та ОСОБА_8 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавці передали у власність покупця, а покупець прийняв у власність та сплатив відповідно за придбану квартиру під номером 49, що знаходиться за адресою: Одеська обл., місто Одеса, вулиця Контр-адмірала Луніна, будинок 7 «А»,грошову суму на умовах та у строки, визначені цим договором.

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано у реєстрі за №1290 (т.1,а.с.190-192).

В той же день, 03 липня 2014року між ОСОБА_4, ОСОБА_9 (продавці) та ОСОБА_6 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавці передали у власність покупцю, а покупець прийняв у власність та сплатив відповідно за придбану земельну ділянку під номером 32, яка знаходиться за адресою: Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Кропивницького, площею 0,0368га, кадастровий номер: :55:013:0007, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1, грошову суму на умовах та у строки, визначені цим договором.

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано у реєстрі за №1293 (т.1.а.с.193-194).

Позивач вважає, що посвідчення договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки здійснювались з грубим порушенням норм чинного законодавства України, з метою уникнення ОСОБА_4 цивільної відповідальності по борговим зобов'язанням перед ним - ОСОБА_3, що в свою чергу підтверджує той факт, що вказані договори купівлі - продажу нерухомого майна не мають на меті настання реальних наслідків правочину, а є лише фіктивними угодами та інструментом для уникнення цивільної відповідальності ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, вважаючи, що перереєстрація (продаж) нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4, на третіх осіб є незаконною, оскільки здійснювалась в момент існуючої заборони (арешт) в ЄДР на відчуження конкретного нерухомого майна, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання вищевказаних договорів купівлі-продажу недійсними.

Третя особа - Приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову, оскільки на момент укладення спірних договорів заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та податкової застави за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, були відсутні.

Третя особа - ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заперечення або письмові пояснення на позовну заяву не надав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення, та ухвалення нового - про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції зявився представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_10, інші особи до суду не зявились? будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання

В свою чергу представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_11 звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, яка колегією суддів була залишена без задоволення, враховуючи строки розгляду справи та те, що справа в провадженні суду апеляційної інстанції перебуває з 20.12.2016 року.

З цих же підстав колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність відповідача ОСОБА_6, який неодноразово викликався до суду апеляційної інстанції, однак поштову кореспонденцію не отримував та рухом справи в суді апеляційної інстанції не цікавився (т.1, а.с.225-232, т.2, а.с.18-20, 62-65).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що станом на день укладання та нотаріального посвідчення спірних договорів купівлі-продажу, тобто станом на 03.07.2014 року, заборона відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та податкової застави за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, були відсутні.

Що стосується ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2014 року, згідно якої було накладено арешт на зазначені квартиру та земельну ділянку, про яку позивач помилково не вказав у позові, то суд в оскаржуваному рішенні вказав, що ці арешти були зняті ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 року.

Однак, повністю погодитись з даним висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

Як вбачається із листа голови Суворовського районного суду м. Одеси за №28318, в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна-справа № 523/8194/14-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_12, ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення заборгованості.

За заявою позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову, ухвалою суду від 04 червня 2014 року у вказаній цивільній справі № 523/8194/14-ц накладено арешт на нерухоме майно відповідачів. Ухвала про забезпечення позову від 04 червня 2014 року не оскаржувалась.

04.06.2014 р. судом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було направлено ухвалу про забезпечення позову для виконання.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси суду від 19 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_12, ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення заборгованості було залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позовних вимог, шляхом зняття арешту, накладеного ухвалою від 04 червня 2014 року.

Однак, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2015року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу суду від 19 лютого 2015р. скасовано та цивільну справу №523/8194/14-ц направлено до Суворовського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Тобто, таким чином було скасовано ухвалу і в частині скасування заходів забезпечення позовних вимог, шляхом зняття арешту, вжитих ухвалою від 04 червня 2014 року.

В подальшому, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_12, ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення заборгованості було залишено без розгляду.

Після повернення з апеляційної інстанції цивільної справи№ 523/8194/14-ц, судом не приймалось рішення про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 20014 року.

Крім того, у звязку з викладеними обставинами, колегією суддів була витребувала із Суворовського районного суду м. Одеси цивільна справа № 523/8194/14-ц і оглянута в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Колегією суддів дійсно було встановлено, що заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2014 року у цивільній справі № 523/8194/14-ц, не скасовувались.

Належно завірена копія даної ухвали суду приєднана до матеріалів справи (т.2, а.с.70).

Пославшись на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 року, якою були скасовані вжиті заходи забезпечення позову, судом першої інстанції не перевірено наявність цієї ухвали, оскільки остання відсутня в матеріалах справи.

Також судом не було зясовано, яким чином ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 року могла бути скасована ухвала суду першої інстанції від 04.06.2014 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості у повній мірі перевірити доводи апеляційної скарги, дослідити наявність або відсутність доказів на підтвердження позовних вимог, заперечень проти них, а також доводів апеляційної скарги, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права, обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як вбачається з позовних матеріалів, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, та зазначив в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Однак, ні позивачем, ні судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_6 на час ухвалення судового рішення став власником частки спірного майна, а саме земельної ділянки під номером 32, яка знаходиться за адресою: Україна, Одеська обл., м. Одеса, вул. Кропивницького, площею 0,0368га, кадастровий номер: :55:013:0007, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1, за договором купівлі-продажу, укладеного 03.07.2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 і не залученою до участі у справі ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі № 1293 (т.1,а.с.193-194).

Крім того, на час ухвалення судового рішення власником частки спірного майна, а саме - квартири під № 49, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Контр-адмірала Луніна, будинок 7 «А», став ОСОБА_8, згідно договору купівлі-продажу, який було укладено 03.07.2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 і не залученою до участі у справі ОСОБА_7, та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано у реєстрі за №1290 (т.1,а.с.190-192).

Також позивач просив скасувати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, яке на підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу зареєстровано за ОСОБА_6 і ОСОБА_8

Таким чином, позовні вимоги до власників спірного майна ОСОБА_6 і ОСОБА_8 взагалі не були заявлені, чим порушені їх права, передбачені ст.ст. 27,31 ЦПК України, а також вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства, які передбачені ст.ст.10,11,33 ЦПК України.

Також до участі у справі безпідставно не були залучені ОСОБА_9 і ОСОБА_7, яким належала на праві приватної власності частка спірної майна на момент його відчуження на користь ОСОБА_6 і ОСОБА_8, оскільки ухвалене судове рішення може вплинути на їх права та обовязки, чим також порушені їх права, передбачені ст.ст. 27,31 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити через те, що ним не заявлені позові вимоги до набувачів спірного майна: ОСОБА_6 і ОСОБА_8, та до первісних власників частки спірного майна: ОСОБА_9 і ОСОБА_7

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_13

ОСОБА_2