Номер провадження: 22-ц/785/8261/17
Номер справи місцевого суду: 522/4602/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів отриманих за попереднім договором від 21.12.2015р. (із змінами та доповненнями) у розмірі 115 000 доларів США, грошові кошти у розмірі суми отриманого за попереднім договором завдатку 115 000 доларів США, штрафні санкції за п.16 попереднього договору у розмірі 60 000 доларів США, 3% річних в розмірі 5142,00 грн., моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., грошові кошти за розписками в розмірі 29 331,00 доларів США та 2000,00 грн., судових витрат у розмірі 22 820 грн., посилаючись на те, що між сторонами 21.12.2015 року було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір, згідно якого ОСОБА_4 зобов'язався продати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,060 га, ОСОБА_5 зобов'язалася продати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,060 га, а ОСОБА_3 зобов'язався купити вказані житлові будинки не пізніше 21.06.2016 року. За вказаним договором в день підписання відповідачі отримали від позивача 235 464,14 грн., що еквівалентно грошовій сумі 10 000,00 доларів США за курсом НБУ.

З урахуванням змін до договору, внесених додатковими договорами від 09.03.2016 року, 31.03.2016 року, 19.05.2016 року, 15.07.2016 року, 02.12.2016 року, станом на 02.12.2016 року продавці отримали від покупця в рахунок майбутнього продажу зазначеного в договорі нерухомого майна грошову суму у розмірі 2 948 394,00 грн., що еквівалентно 115 000,00 доларів США за обмінним курсом НБУ.

Договором до вищевказаного договору від 02.12.2016 року сторони встановили граничний строк укладення договору купівлі-продажу - не пізніше 01.03.2017 року.

Оскільки, у встановлений граничний строк договір купівлі-продажу не був укладений, позивач просить стягнути з відповідачів грошові кошти у судовому порядку.

ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулися до суду з зустрічним позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу, посилаючись на те, що ОСОБА_3 ухиляється від здійснення повного розрахунку з продавцями та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Оскільки покупець перестав відповідати на телефонні дзвінки, продавцями були підготовлені документи для нотаріального посвідчення договору та запрошено позивача для укладення договорів до приміщення прийому приватного нотаріуса Лічман І.М. Згідно свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Лічман І.М., продавці в обумовлений час перебували у приміщенні нотаріуса, однак ОСОБА_3 до нотаріальної контори не з'явився. В зв'язку з чим просили розірвати попередній договір.

У судовому засіданні позивач та представник позивача, підтримали позовні вимоги, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник у судовому засіданні, пропонували ОСОБА_3 врегулювати спір шляхом укладення договору купівлі-продажу. У зв'язку із відхиленням ОСОБА_3 пропозицій укласти мирову угоду або врегулювати спір шляхом нотаріального посвідчення договорів, зустрічний позов просили задовольнити. Вимоги первісного позову визнали у частині 1 432 959,66 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів задоволені частково. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу задоволені частково. Розірваний попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 21.12. 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Лічман І.М., з урахуванням змін, внесених договорами до попереднього договору 09.03.2016 року, 31.03.2016 року, 19.05.2016 року, 15.06.2016 року, 02.12.2016 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 432 959 грн. 66 коп. - різницю між грошовою сумою 2 948 394 грн. отриманою відповідно до п.5.Договору до попереднього договору від 02.12.2016 року та грошовою сумою 1 515 434, 34 грн., що є штрафною санкцією відповідно до п.5, п.16 Договору до попереднього договору від 19.05.2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, обставини справи, які суд вважав встановленими не доведені, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції, виходив з того, що неукладення договору відбулось з вини ОСОБА_7, а тому грошові кошти у розмірі отриманого за попереднім договором завдатку, штрафні санкції, 3% річних, моральна шкода та судові витрати стягненню з ОСОБА_4, ОСОБА_5 не підлягають.

Одночасно, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що грошові кошти за розписками ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 в рахунок оплати за попереднім договором, та не вважаються грошами отриманими у борг, тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні даної вимоги.

Суд першої інстанції також прийшов до висновку, що попередній договір підлягає розірванню за позовними вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_5, з тих підстав, що не був укладений з вини покупця.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 21 грудня 2015 року, між ОСОБА_4, ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір (а.с. 18 т.1).

В подальшому 09 березня, 31 березня, 19 травня, 15 червня та 02 грудня 2016 року, сторонами були укладені договори до попереднього договору від 21 грудня 2015 року, які були посвідченні нотаріально (а.с. 13-17 т. 1).

Згідно з попереднім договором та доповненнями до нього, продавці ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зобов'язуються продати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,060 га, та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,060 га, покупець ОСОБА_3 зобов'язується сплатити 9 597 750 гривень 82 копійки, що в еквіваленті складає 380 000 доларів США (п.п. 4), продавці отримали від покупця у відповідних частках в рахунок майбутнього продажу грошову суму у розмірі 2 948 394 гривні, що в еквіваленті складає 115 000 доларів США (п.5).

Згідно з п. 6 попереднього договору, покупець зобов'язується всю суму, вказану у п. 4 цього договору, за винятком вже сплаченої суми, сплатити не пізніше першого березня 2017 року, а продавці зобов'язуються продати та підписати договір купівлі-продажу вказаної в цьому договорі не пізніше 01 березня 2017 року.

У відповідності до п. 16 в разі якщо продавці відмовляються продати вказане майно, то грошова сума, яка вказана в п. 5 договору, ними повертається та вони сплачують додаткові штрафні санкції, в розмірі еквівалентному 60 000 доларів США на момент сплати; в разі, якщо покупець відмовиться придбати вказане майно та сплатити належні з нього (неї) гроші, то грошова сума, яка вказана в п.5. цього договору, вважається штрафом та залишається у продавців.

В разі, якщо покупець відмовиться придбати вказане майно та сплатити належні з нього гроші, то грошова сума, яка вказана в п. 5 цього договору, вважається штрафом та залишається у продавців.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку.

Оскільки, договори купівлі-продажу будинку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана ОСОБА_7 відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошова сума в розмірі 2 948 394 гривні, що еквіваленті складає 115 000 доларів США, є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що ні покупець, ні продавці не виконали умови попереднього договору, а саме кожна зі сторін де довела, що дійсно до 01 березня 2017 року ОСОБА_7 перерахував кошти, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оформили документи на нерухоме майно.

Також до суду не надано доказів, що дійсно обидві сторони прибули до нотаріальної контори з метою виконання укладеного попереднього договору, в строк, який зазначено у договорі.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дійсно підготували документи для здійснення продажу, але всі документи датовані квітнем 2017 року, на той час ОСОБА_7 вже звернувся з даним позовом до суду, що підтверджує те, що сторона продавців та покупця не виконали умови укладеного попереднього договору.

ОСОБА_7, в свою чергу не довів про те, що виконав умови договору та сплатив відповідачам у строк, зазначену у договорі суму.

Жодна зі сторін не направила іншій пропозицію на виконання договору у строк, який зазначено у договорі.

З наведених обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що кожна зі сторін не виконали умови попереднього договору, в зв'язку з чим договір у відповідності до ст.. 635 ЦК України припинив свою дію.

В зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 про повернення йому 2 948 394 гривні, що еквіваленті складає 115 000 доларів США підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про повернення ОСОБА_7 ще 2 948 394 гривні, що еквіваленті складає 115 000 доларів США, дані позовні вимоги задоволенню не підлягають з тих підстав, що у відповідності до умов договору не передбачено подвійне повернення суми, яка сплачена, у відповідності до ст.. 570 ЦК України, як аванс.

Позовні вимоги про повернення ОСОБА_7 1618800 гривень, що еквівалентно 60 000 доларів США, як штраф передбачений п. 16 попереднього договору, також задоволенню не підлягають, з тих підстав, що як позивач, так і відповідачі порушили умови попереднього договору, а тому колегія суддів не находить підстав для стягнення на користь будь-якої сторони штраф за невиконання обидними сторонами умов договору.

Позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналізуючи зміст ст. 611 ЦК України можна стверджувати, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.

З матеріалів справи вбачається, що умовами договору взагалі не було передбачено відшкодування моральної шкоди.

Більш того, колегією суддів, відповідно до матеріалів справи було встановлено, що обидві сторони порушили умови договору, а сам договір припинив дію.

Позовні вимоги, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про розірвання попереднього договору не підлягають задоволенню, з тих підстав, що попередній договір у відповідності до ст.. 635 ЦК України, припинив свою дію, та подальше його розірвання не передбачено законодавством України.

Відповідно до розписки від 29 листопада 2016 року, ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_7 28 600 доларів США (а.с. 19 т.1).

23 грудня 2016 року ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_7 731 долар США та 2000 гривень (а.с. 19 т.1).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 грошові кошти, з зазначенням у розписках про строк, як до завершення угоди купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 19 т. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З розписок наданих ОСОБА_7 не вбачається строк виконання договору позики, що унеможливлює встановити строк, який порушено ОСОБА_4 за умовами договору позики, та колегія суддів прийшла до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 в частині застосування статті 625 ЦК України, а саме у стягненні 3% річних з ОСОБА_4 за користування грошовими коштами, слід відмовити.

За таких підстав, колегія суддів прийшла до висновку про те, що на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_4 підлягає стягненню грошові кошти, отримані за договорами позики, у розмірі 2000 гривень та 29 331 долар США, що за курсом НБУ становить 791 350 гривень 38 копійок, а всього 793 350 гривень 38 копійок.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 сплатив за правову допомогу 14500 гривень, що підтверджується копією квитанції, яку ОСОБА_7 в якості судових витрат просить стягнути з відповідачів.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи, вбачається, що адвокат ОСОБА_2 приймав участь у наступних судових засіданнях: 10 травня 2017 року з 11.55 до 12.08 (а.с. 67-68 т. 1), 17 липня 2017 року з 12.47 по 13.42 (а.с. 2410-213 т. 1), 11 вересня 2017 року з 13.40 по 13.59 (а.с. 237-240 т. 1), 22 вересня 2017 року з 12.34 по 16.08 (а.с. 156- 160 т. 2), що всього складає 5 годин.

Будь-якого договору про юридичні послуги, з деталізацією проведеної роботи, що передбачено Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", в матеріалах справи не міститься.

Мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 3200 гривень, а тому колегія суддів прийшла до висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги в частині стягнення суми судових витрат в частині правової допомоги, оскільки гранична сума компенсації витрат на правову допомогу не повинна перевищувати 40% за одну годину (40% від 3200 гривен = 792 грн. 29 коп.), матеріалами справи, підтверджено, що адвокат відпрацював 5 годин (5 х 792 гривні 29 копійок), а тому судові витрати за надання правової допомоги підлягають відшкодуванню у розмірі 3 961 гривня 45 копійок.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені в розмірі 8000 гривень за подання позову, 320 гривень за забезпечення позову, 8880 гривень за подання апеляційної скарги, підлягають також стягненню на користь ОСОБА_7 з відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 грошові кошти за договором позики у розмірі 2000 гривень та 29 331 долар США, що за курсом НБУ становить 791 350 гривень 38 копійок, а всього 793 350 гривень 38 копійок.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 грошові кошти отримані, як аванс у розмірі 115 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 3 100 338 гривень 70 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_8 з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках судові витрати в розмірі 8000 гривень за подання позову, 320 гривень за забезпечення позову, 8880 гривень за подання апеляційної скарги, 3 961 гривня 45 копійок за надання правової допомоги, а всього 21 081 гривня 45 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець