Справа № 466/6909/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Гарасим'яку Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо- транспортної пригоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 42 484,15 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 1000 грн. витрат з визначення вартості матеріального збитку завданого його автомобілю, 500 грн. витрат на правову допомогу, 550 грн. витрат по оплаті судового збору та 217,70 грн. на друк додатків до позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог зіслався на те, що згідно з протоколу серії АП2 № 177748, гр. ОСОБА_2 22.11.2015 року о 01:35 год., керуючи автомобілем марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Львові на перехресті вул. Городоцької - Перова почав здійснювати поворот на перехресті, не зайнявши відповідне крайнє ліве положення, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, чим порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП автомобілям завдано технічних пошкоджень.

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАІІ, та на підставі ст. 38 КУпАП ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Стягнуто з ОСОБА_2 витрати в сумі 2752 грн. 50 коп. за проведення експертизи.

На дану постанову суду ОСОБА_2 01 червня 2016 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12.05.2016 року, та справу провадженням закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

При зіткненні його автомобіль отримав значні технічні ушкодження. Згідно висновку №288 експертного автотоварознавчого дослідження від 15 грудня 2015 року величина матеріальних збитків, завданих його автомобілю становить 42 484 гривень 15 копійок, вартість проведення цієї експертизи становить 1 000 гривень, витрати на правову допомогу складають 500 гривень. Внаслідок цього ДТП йому та його сестрі ОСОБА_4, яка була пасажиром під час вказаного ДТП, заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, стресі, яких вони зазнали у зв'язку з ушкодженням автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв'язків. У зв'язку з тим, що власником автомобіля є його мати ОСОБА_3, яка має проблеми зі здоров'ям, а саме хворіє на гіпертонію, не обійшлось без її стресу. Більше того, його батько ОСОБА_5, який має право керування автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з НОМЕР_3 працює водієм, у зв'язку з тим, що автомобіль в його сім'ї лише один, його батько був змушений орендувати інший автомобіль, що призвело до значних витрат в його сім'ї. Також він був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин, на які щоразу відкладав кошти, так як ніде не працює, тому що являється студентом. Розмір відшкодування моральної шкоди визначив у розмірі 10 000 гривень.

У процесі розгляду справи до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено ОСОБА_3, яка є власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з НОМЕР_3.

22 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь 37 343,88 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 2012 грн., сплачених ним за проведення судової експертизи, 3025 грн. витрат на правову допомогу, 551,20 грн. витрат по оплаті судового збору, а всього 42932,08 грн.

Як на підставу таких вимог відповідач ОСОБА_2, зокрема, покликався на висновки судової автотехнічної експертизи №275 від 20.04.2016 року, з яких можна було зробити висновки, що вина у скоєнні ДТП була обох водіїв.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 первісний позов підтримала, покликаючись на обставини, які викладені в первісному позові. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просила відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав, зіславшись на викладені в ньому обставини.

Залучена до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_3 первісний позов підтримала, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що вона є матір'ю позивача ОСОБА_1 та є власником автомобіля марки марки «Volkswagen Passat», д.н.з НОМЕР_3. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просила відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7, третю особу ОСОБА_3, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 2015 року о 01.35 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Львові на перехресті вулиць Городоцької - Перова почав здійснювати поворот на перехресті, не зайнявши відповідне крайнє ліве положення, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, чим порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого зазначеним автомобілям були спричинені пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, звільнено його від адміністративної у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення та провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито (а.с.5).

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.7).

Згідно з положеннями ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку №288 від 15 грудня 2015 року експертного авто товарознавчого дослідження вартість автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з НОМЕР_3 після його пошкодження в ДТП 21 листопада 2015 року, з врахуванням пошкоджень, які виявлені на момент огляду 03 грудня 2015 року, в цінах станом на час проведення дослідження становить 42 484,15 грн. (а.с. 9-20).

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, третьою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 42 484,15 грн. у відшкодування майнової школи, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають до задоволення.

Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1000 грн. за проведення експертизи, що підтверджується квитанцією № 5291 від 08.12.2015 року.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то такі, на думку суду, підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача

та вини останнього в її заподіянні.

З пояснень позивача вбачається, що його моральна шкода полягає у суттєвому пошкодженні автомобіля, що унеможливило користування ним протягом тривалого часу, затрата часу для відновлення транспортного засобу, ускладнення для сім'ї, оскільки позбавлено єдиного засобу пересування. Також він змушений був неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2, позивачу було завдано моральної шкоди. Однак сума, визначена позивачем в позовній заяві є завищеною, і дотримуючись вимог розумності, справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 5 000 грн. моральної шкоди.

Положеннями п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Стосовно вимог, заявлених ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві, суд вважає, що такі є безпідставними та задоволенню не підлягають зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, звільнено його від адміністративної у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення та провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито (а.с.5).

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.7).

Згідно з положеннями ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Таким чином, за загальним правилом, закон закріплює обов'язок особи відшкодувати заподіяну шкоду за наявності вини такої особи.

Згідно з приписами частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів які б вказували на наявність вини чи інших випадків, передбачених законом, за наявності яких б виникав обов'язок ОСОБА_1 відшкодувати йому, ОСОБА_2, матеріальну та моральну шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,61, 79, 84,88, 209, 212, 213, 214,215 ЦПК України, ст. ст.ст. 11,15,16,22,23,1166, 1167,1187,1188ЦК України, суд

в и р і ш и в:

первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 42 484,15грн. ( сорок дві тисячі чотириста вісімдесят чотири гривні п'ятнадцять копійок) у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди, 1000 грн. (одну тисячу гривень) витрат з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю, 500 грн. (п'ятсот гривень) витрат на правову допомогу та 550 грн. ( п'ятсот п'ятдесят гривень) витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя Д. Б. Глинська