Справа №489/4715/14-ц 18.01.2017 18.01.2017 18.01.2017
Провадження №22-ц/784/149/17
Справа 489/4715/14-ц
Провадження 22ц-/784/149/17 Головуючий по 1 інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 59 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2017р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

з участю: секретаря судового засідання Горенко Ю.В., представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016р.

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва до ОСОБА_3 про стягнення надміру отриманої пенсії,

встановила:

У липні 2014р. Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва предявило позов до ОСОБА_3 про стягнення 60530 грн. 57 коп. надміру отриманої пенсії за період з 28 лютого 2006р. по 31 січня 2014р. у звязку з тим, що після призначення в 2004р. їй соціальної пенсії вона займалась підприємницькою діяльністю від якої отримувала дохід.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016р. позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва 60530 грн. 57 коп. надміру отриманої пенсії за період з 28 лютого 2006р. по 31 січня 2014р.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду з зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва №40 від 05 травня 2004р. ОСОБА_3 як інваліду 2 групи на підставі її заяви від 29 квітня 2004р. призначено з 20 лютого 2004р. соціальну пенсію відповідно до ст.93 Закону «Про пенсійне забезпечення».

При подані заяви про призначення пенсії ОСОБА_3 повідомила, що не працює і не є підприємцем та зобовязалась повідомляти пенсійний орган про всі зміни, які впливають на зміну розміру виплачуваної пенсії.

28 лютого 2006р. ОСОБА_3 набула статусу фізичної особи-підприємця за видом діяльності роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами і взуттям та починаючи з цього часу по 31 грудня 2013р. звітувала перед податковим органом за отриманий дохід.

Врахувавши, що ОСОБА_3 не виконала свій обовязок повідомити пенсійний орган про зайняття підприємницькою діяльністю, що виключає можливість отримання соціальної пенсії, суд на підставі ст.1215 ЦК, ч.1 ст.50 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.102 Закону «Про пенсійне забезпечення» ухвалив рішення на користь позивача.

Посилання в апеляційній скарзі щодо відсутності вини не можна визнати обґрунтованими, тому що неподання відповідачем до пенсійного органу інформації про набуття статусу субєкта підприємницької діяльності, а це є його обовязком відповідно до ст.102 Закону «Про пенсійне забезпечення», ст.50 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» правильно кваліфіковано як зловживання наслідком чого отримана нею пенсія рахується надміру виплаченою і підлягає примусовому стягненню.

Аргументи в апеляційній скарзі відносно підвідомчості справи адміністративному суду теж є безпідставними, так як в даному випадку спір між сторонами виник щодо правомірності набуття права власності на виплачену пенсію та стягнення її з недобросовісного набувача, що свідчить про його приватно-правовий, а не публічний характер.

В той же час висновок суду про відсутність підстав для застосування позовної давності на чому наполягала відповідач є помилковим.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.102 Закону «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання недостовірних даних чи їх приховування, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, ці норми права, які і інші положення названих Законів не містять будь-яких приписів щодо неможливості застосування до таких правовідносин інституту цивільного права як позовна давність.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.ст.257,261,267 ЦК про загальну позовну давність у три роки; про початок перебігу позовної давності від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; про застосування наслідків спливу позовної давності як підстави відмови у позові.

Посилання в позовній заяві, що факт підприємницької діяльності відповідача було виявлено лише 2014р. в питанні позовної давності є непереконливими.

Інформація про статус відповідача як фізичної особи підприємця міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, доступ до якого позивачу не обмежено, а тому останній повинен був знати про зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю з часу державної реєстрації.

Більше того, відповідно до п.п.3.1. Тимчасового порядку узяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як платників страхових внесків узяття на облік фізичних осіб - підприємців як платників

здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем

проживання особи на підставі відомостей з реєстраційної картки на

проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця,

наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про

державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"

не пізніше наступного робочого дня з дня отримання

зазначених відомостей органами Пенсійного фонду України.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в частині розміру стягнення надміру отриманої пенсії в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає зміні зі зменшенням стягнення до 27130 грн. за період з липня 2011р. по час предявлення позову - липень 2014р., тобто в межах трирічного строку позовної давності.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що сплачені нею 500 грн. не стосуються повернення надміру отриманої пенсії. До того ж відповідач отримувала соціальну пенсію щомісячно, а тому позовна давність повинна застосуватись до кожного платежу окремо. В призначенні платежу на 500 грн. міститься інформація про повернення цих коштів як пенсії без зазначення періоду. У звязку з цим даний платіж не може бути включений в період не охоплений позовною давністю.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016р. в частині розміру стягнення надміру отриманої пенсії змінити зменшивши розмір стягнення до 27130 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: