Справа № 464/6819/17
пр.№ 2/464/1785/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, 10.08.1966р.н. таким, що втратив право користування квартирою №131 на вул.Стрийській, 59 у м.Львові та зняти з реєстрації за даною адресою. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником квартири №131 на вул.Стрийській, 59 у м.Львові на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 27.06.1994р., яке видано квартирно-експлуатаційною частиною району на підставі розпорядження від 24.06.1994 № 1987 та зареєстроване в реєстровій книзі Львівського МЕТІ за №7995. Дана квартира складається з двох кімнат житловою площею 33,30 кв.м. Так, 23.03.2010р. він зареєстрував до себе в помешкання племінника ОСОБА_2, 10.08.1966р.н., як піднаймача, оскільки він на той час розлучився та залишив попереднє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Попередньо, а саме, 15.03.2010р., між ними було укладено договір житлового найму. ОСОБА_2 мав проживати у помешканні позивача до часу винайму іншого помешкання, при цьому своєчасно вносити квартирну плату за надані комунальні послуги. Водночас, ОСОБА_1 потребував його допомоги, оскільки є інвалідом II групи загального захворювання. Однак фактично відповідач ніколи не проживав у спірній квартирі, а питання про зняття останнього з реєстрації позивач до осені 2015р. не ставив, так, як розумів, що при наявності у нього реєстрації легше влаштувати життя, у т.ч. працевлаштуватися. Окрім цього, позивач надіявся, що відповідач, з огляду на те, що він його племінник, сам перереєструється в інше помешкання. Уже 28.09.2015р. та 05.10.2015р. ОСОБА_1 у телефонній розмові повідомив про розірвання договору найму та пропонував ОСОБА_2 добровільно виписатися з його квартири, оскільки останній нею не користувався і позивач один ніс усі витрати по її утриманні, у тому числі комунальні. Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується актами ЛКП «Бондарівка» від 07.12.2015р., 03.02.2016р., 11.04.2016р., 12.12.2016р. та 27.07.2017р. Таким чином ОСОБА_3 як піднаймач виселився зі спірної квартири, проте не знявся з реєстрації по даний час, що створює ОСОБА_1 незручності у користуванні своєю власністю. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує, а тому вважає, що такий втратив право користування квартирою №131 на вул.Стрийській, 59 у м.Львові, на підставі чого просить винести відповідне судове рішення.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 подала до суду заяву за змістом якої позов підтримала в повному обсязі, просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності, при цьому проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча у відповідності ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи (в т.ч. шляхом публікації оголошення у пресі згідно ч.9 ст.74 ЦПК), а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданої представником позивача заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до змісту положень ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира №131 на вул.Стрийській, 59 у м.Львові належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 27.06.1994р., яке видано квартирно-експлуатаційною частиною району на підставі розпорядження від 24.06.1994р. № 1987, зареєстроване в реєстровій книзі Львівського МЕТІ за №7995 та реєстраційним посвідченням № 2/2122 від 21.04.1999р. (бланк серії КММ № 026852).

Згідно виданої ЛКП «Бондарівка» довідки з місця проживання про склад сімї і прописки № 2805 від 26.07.2017р., в квартирі №131 на вул.Стрийській, 59 у м.Львові зареєстровані двоє осіб: ОСОБА_1, як власник (позивач) та ОСОБА_2, як піднаймач (відповідач).

Також встановлено, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір житлового найму від 15.03.2010р., засвідчений начальником будинкоуправління № 2 КЕЧ м.Львова, за змістом якого відповідач зобовязався прийняти і використовувати за призначенням передану йому в найм на підставі цього договору житлову площу в квартирі АДРЕСА_1, забезпечити її схоронність, а також своєчасно вносити квартирну плату та плату за надані комунальні послуги.

Однак, як стверджується актами від 07.12.2015р., 03.02.2016р., 11.04.2016р., 12.12.2016р. та 27.07.2017р., складеними комісією ЛКП «Бондарівка», відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, попри реєстрацію, не проживає.

Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Позивач 28.09.2015р. та 05.10.2015р. у телефонній розмові повідомив відповідача про розірвання договору житлового найму, проте, станом на даний час, відповідач самостійно з квартири не виписався, місце його перебування не відоме, а до квартири останній жодного разу не навідувався. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує. Інших передбачених чинним законодавством підстав для збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено.

Таким чином, суд повно, всебічно та обєктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, втратив право на користування нею з підстав ч.2 ст.405 ЦК України, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

В частині вимог про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 59/131 слід відмовити з огляду на те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, відтак, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобовязаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір. З огляду на викладене така вимога заявлена позивачем передчасно та на даний час відсутні підстави для її задоволення.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до частини задоволених вимог, слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду.

На підставі ст.ст.401, 405 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10-11, 58-60, 74-76, 88, 169, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2, 10.08.1966р.н. таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №131 на вул.Стрийській, 59 у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача про перегляд заочного рішення, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана позивачем до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: