Справа № 565/1456/16-ц
Провадження № 4-с/565/2/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області

під головуванням судді Мануляка Ю.В.,

при секретарі судового засідання Нафєєвій Н.В.,

з участю скаржника ОСОБА_1,

субєкта оскарження старшого державного виконавця Кузнецовського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Рівненській області ОСОБА_2,
заінтересованої особи ОСОБА_3 юк Л.П.,
представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Кузнецовського міського суду справу за скаргою відповідача ОСОБА_1, поданою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень,

в с т а н о в и в :

29 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в порядку судового контролю за виконанням рішення у справі № 565/1456/16-ц та зазначив у скарзі субєктом оскарження старшого державного виконавця Кузнецовського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Рівненській області ОСОБА_2 та заінтересованою особою ОСОБА_3. Розгляд скарги в судовому засіданні було призначено на 05 січня 2017 року. На адресу суду надійшло клопотання 05 січня 2017 року заінтересованої особи ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у якому ОСОБА_3 просила суд відкласти розгляд скарги у звязку із наданням можливості заінтересованій особі отримати правову допомогу. В судовому засіданні 05.01.2017 року заявник ОСОБА_1 та субєкт оскарження не заперечували щодо задоволення зазначеного клопотання.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 11.10.2016 року по 22.11.2016 року добровільно сплачував аліменти на утримання дітей заінтересованій особі ОСОБА_3 у розмірі 23 000 (двадцять три тисячі) грн. Однак, старший державний виконавець Кузнецовського МВ ДВС ОСОБА_2 не врахувала даної суми 22.12.2016 року при винесенні постанови, що призведе до стягнення аліментів у подвійному розмірі за жовтень та листопад 2016 року. Також вказує на порушення державним виконавцем ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», яке полягає у неповідомленні його як боржника про розрахунок заборгованості.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою скаргу в повному обсязі та зазначив, що не проживає з 06.10.2016 року однією сім»єю із ОСОБА_3, але згідний з тим, що на утримання дітей необхідно сплачувати кошти. Тому до рішення суду він сплачував, згідно квитанцій від 11.10.2016 року, 27.10.2016 року, 07.11.2016 року та 22.11.2016 року добровільно аліменти на утримання дітей, а в судовому засіданні 28.11.2016 року цей факт визнала і ОСОБА_3

Старший державний виконавець Кузнецовського МВ ДВС ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги заперечила та пояснила, що 19.12.2016 року нею було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №565/1456/16 від 13.12.2016 року та надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 Представник ОСОБА_1 20.12.2016 року звернувся до Кузнецовського міфського відділу ДВС із заявою про зарахування коштів у заборгованість по сплаті аліментів. Зазначила, що стягувач ОСОБА_3 зверталася із заявою в якій просила не зараховувати суми оплачені ОСОБА_1 до ухвалення рішення суду від 28.11.2016 року, а оскільки в доданих до заяви квитанціях не було зазначено призначення платежу старший державний виконавець не взяла до уваги дану заяву представника боржника та квитанції. 22.12.2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа №565/1456/16 від 13.12.2016 року виданого Кузнецовським міським судом Рівненської області нею було винесено постанову про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 19.10.2016 року до досягнення дітьми повноліття. Діяла згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» та Сімейного кодексу України.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення вимог скарги та зазначила, що з 06 жовтня 2016 року проживає із заявником окремо та не веде спільного господарства. Не заперечує факту перерахування заявником коштів згідно зазначених ним квитанцій і стверджує, що ці кошти були призначенні для утримання дітей, оплати комунальних послуг і використані нею саме на такі цілі. Вважає, що всі кошти сплачені заявником до рішення суду не є аліментами, а тому не можуть бути зараховані для погашення заборгованості по аліментах.

Представник заінтересованої особи зазначив, що заперечує проти задоволення скарги з підстав зазначених у наданих суду письмових поясненнях та додатково пояснив, що сплачені кошти до вступу рішення суду в законну силу про стягнення аліментів не можуть вважатися аліментами, а є належним виконанням батьківського обов»язку.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи скарги, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Відповідно до норми ст.383 ч.1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення, згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частинами 4 та 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, а спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно частин 1, 4 статті 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, а розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Судом встановлено, що про розрахунок заборгованості по сплаті аліментів не повідомлено боржника в порядку встановленому ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

19.12.2016 року ОСОБА_1 звертався із заявою до Кузнецовського міського відділу ДВС ГТУЮ про зарахування раніше сплачених сум при розрахунку заборгованості по аліментах, яка була зареєстрована 20.12.2016 року та передана старшому державному виконавцю Довгаль В.В. 21.12.2016 року.

Також судом встановлено, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28.11.2016 року у справі № 565/1456/16-ц, яке набрало законної сили 09.12.2016 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі ? від заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від 19.10.2016 року.

В рішенні Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28.11.2016 року у справі № 565/1456/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак припинили спільне проживання та проживають окремо.

Також було встановлено, що ОСОБА_1 поповнив картковий рахунок ОСОБА_3 юк Л.П. № 138929 згідно квитанцій TS202857 від 11.10.2016 року на суму 6000 (шість тисяч) грн., TS210548 від 27.10.2016 року на суму 5000 (пять тисяч) грн., TS210231 від 07.11.2016 року на суму 7000 (сім тисяч) грн. та TS210548 від 22.11.2016 року на суму 5000 (пять тисяч) грн.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом враховано те, що обовязок по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 виник у ОСОБА_1 09 грудня 2016 року, з часу набрання законної сили рішенням суду від 28.11.2016 року у справі № 565/1456/16-ц, а перерахунок коштів мав місце до ухвалення рішення судом.

Однак, станом на 27.10.2016 року ОСОБА_1 було відомо про те, що ОСОБА_3 звернулася до нього з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей і в подальшому ОСОБА_1 визнав позов у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3, заперечуючи вимоги скарги, не зазначала про те, що між нею та ОСОБА_1 існують майнові зобовязання окрім тих обовязків, які передбачені Сімейним кодексом України. Навпаки стверджувала, що кошти були призначені для утримання дітей.

Тому суд вважає, що перерахунок коштів ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_3 юк Л.П. № 138929 згідно квитанції TS202857 від 11.10.2016 року на суму 6000 (шість тисяч) грн. був спрямований на утримання дітей за домовленістю між батьками, як передбачено частинами 1,2 статті 181 СК України.

А перерахунок коштів, після подання позову ОСОБА_3 19 жовтня 2016 року, згідно квитанцій TS210548 від 27.10.2016 року на суму 5000 (пять тисяч) грн., TS210231 від 07.11.2016 року на суму 7000 (сім тисяч) грн. та TS210548 від 22.11.2016 року на суму 5000 (пять тисяч) грн. був спрямований на виконання вимог позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Отже, при визначенні суми заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів на користь ОСОБА_3 старшому державному виконавцю Кузнецовського МВ ДВС ОСОБА_2 необхідно було врахувати суми, які сплачено згідно квитанцій TS210548 від 27.10.2016 року на суму 5000 (пять тисяч) грн., TS210231 від 07.11.2016 року на суму 7000 (сім тисяч) грн. та TS210548 від 22.11.2016 року на суму 5000 (пять тисяч) грн. та повідомити ОСОБА_1 як боржника про розрахунок заборгованості.

Згідно ч.2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

У змісті скарги ОСОБА_1 зазначає про неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця та про порушення своїх прав, однак не просить суд визнати їх неправомірними, а відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 208-210, 383, 386-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

1.Вимоги скарги задоволити частково.

2. Зобовязати старшого державного виконавця Кузнецовського міського відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів на користь ОСОБА_3 згідно виконавчого листа № 565/1456/16 виданого Кузнецовським міським судом Рівненської області з врахуванням сум, які сплачено згідно квитанцій TS210548 від 27.10.2016 року на суму 5000 (пять тисяч) грн., TS210231 від 07.11.2016 року на суму 7000 (сім тисяч) грн. та TS210548 від 22.11.2016 року на суму 5000 (пять тисяч) грн.

3. Врешті задоволення вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги, через Кузнецовський міський суд Рівненської області, протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а особою без участі якої постановлено ухвалу - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я :