Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1597/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, 05 вересня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 вересня 2013 року.

Обґрунтовуючи позов та уточнюючи його, позивач, будучи підтриманим своїм представником (на підставі угоди), в судовому засіданні пояснив, що 11 вересня 2013 року біля 19 год.50 хв. в м.Кодима на пл. Пашкевича, біля залізничного вокзалу, сталась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля Шкода Октавіа, яким керувала його дружина - ОСОБА_5, з автомобілем ВАЗ-2106 під керуванням відповідача ОСОБА_3. Автомобіль марки ОСОБА_6» є його власністю. Постановою суду винним у зазначеній ДТП визнано відповідача ОСОБА_3 Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль Шкода Октавіа. Так, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи розмір завданого внаслідок пошкодження автомобіля збитку склав 28586 грн.08 коп., які просив стягнути з відповідача. Окрім цього, просив стягнути з відповідача 1500 грн. за проведену у справі судову автотоварознавчу експертизу, 500 грн. витрат на придбання пального для транспортування автомобіля до місця проведення судової експертизи, 551 грн. 20 коп. сплаченого позивачем судового збору, 24 грн. витрат про повідомлення про необхідність явки відповідача в проведенні експертизи, 2000 грн. витрат за надану позивачеві правову допомогу.

Відповідач, будучи підтриманим своїм представником (на підставі угоди) заявленого позову не визнав, вказавши, що винним себе у зазначеній ДТП не визнає, оскільки ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Шкода Октавіа», рухаючись заднім ходом, здійснила зіткнення з належним йому автомобілем. Крім того, позивач не може предявляти позов, оскільки не є потерпілим за наслідками ДТП. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні свідчила таке. 11 вересня 2013 року біля 19 год.50 хв. в м.Кодима на пл. Пашкевича, біля залізничного вокзалу, вона, керуючи автомобілем марки «Шкода Октавіа», що належить на праві власності її чоловікові позивачу ОСОБА_1, здійснювала маневр автомобілем заднім ходом. В цей час відповідач, керуючи належним йому автомобілем, здійснив зіткнення з автомобілем, котрим керувала вона. Згідно рішення суду, винним у цій ДТП визнано відповідача і на того накладене адміністративне стягнення.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, що є у цивільній справі, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з цим, за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (ст.ст.614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника (презумпція заподіювача шкоди) коли не позивач повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, а навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Судом, на підставі постанови судді Кодимського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2013 року (справа №503/2145/13-п) встановлено, що 11 вересня 2013 року близько 19 год.50 хв. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в Кодима на площі Пашкевича Одеської області, в зоні дії дорожнього знаку 4.10 Круговий рух, порушуючи вимоги п.2.3 б та 8.1 Правил дорожнього руху України, здійснив рух своїм автомобілем у зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем Шкода Октавиа, номерний знак НОМЕР_2, яким на підставі запису у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №135031 керувала дружина позивача - ОСОБА_5. (а.с.9-10).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини її вчинення а також винуватість відповідача ОСОБА_3 у цій ДТП є доведеними обставинами і доказуванню в цій цивільній справі не підлягають.

Окрім цього, факт керування зазначеними автомобілями на момент вказаної ДТП визнають і ОСОБА_5 (керувала автомобілем Шкода), і відповідач ОСОБА_3 (керував автомобілем ВАЗ-2106).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як убачається з дослідженого в судовому засіданні Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Шкода Октавіа», ВНС 135031, державний номерний знак НОМЕР_2, власником його є ОСОБА_1, а ОСОБА_5 має право керування (а.с.7).

Згідно частини 1 статті 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі. З цього випливає, що позовна заява подається для захисту порушених прав, а саме порушення в часі повинно існувати до відкриття провадження у справі.

У спорі, що виник, права позивача, як власника, порушені, шляхом пошкодження його майна (автомобіля марки «Шкода Октавіа», тобто, ОСОБА_1 мав право звернутися до суду за захистом порушеного права, а отже, твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не може бути позивачем у справі є необґрунтованими.

Відповідно до ст.1166 та ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідальність такої особи є підвищеною і поширюється до межі непереборної сили. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, настає як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд ( частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї ( частина друга статті 14 ЦК України).

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Верховний Суд України у своїй постанові у справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В цій же справі Верховний Суд зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно частини першої статті 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, з врахуванням вимог ст.1187 ЦК України відповідальним за спричинену позивачеві внаслідок ДТП шкоду, є відповідач ОСОБА_3

Відповідно до ст.57 ЦПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз.

При цьому, за змістом ст.ст.58,59 ЦПК ці докази мають бути належними (містити інформацію щодо предмета доказування та стосуватись предмета доказування) та допустимими (отриманими у встановленому законом порядку).

Згідно з ч.ч.3 та 4 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розмір спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля майнової шкоди, позивач обґрунтовує висновком судової автотоварознавчої експертизи №188 від 09 лютого 2017 року, відповідно до якого розмір спричиненої шкоди складає 28586 грн.08 коп.(а.с.55-65).

Вартістю вказаної судової експертизи відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 06 лютого 2017 року складає 1500 грн.(а.с.54).

Крім цього, для транспортування автомобіля Шкода Октавиа до місця проведення судової експертизи (з м.Кодима до м.Подільська) позивачем було придбано 23,84 л. дизельного пального, вартістю 500 грн. (товарний(фіскальний) чек №255750 від 06 лютого 2017 року) (а.с.68).

Як убачається з досліджених в судовому засіданні фіскальних чеків від 26.01.2017 року (а.с.69-70), через Кодимське відділення «Укрпошти», ОСОБА_3 направлялись повідомлення, за які спалчено позивачем 24 грн..

Відповідно до угоди про надання правової допомоги №ОД-212750 від 06 вересня 2016 року (а.с.27 позивачем сплачено адвокату ОСОБА_2 грошові кошті в сумі 2000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового оредар №0509 від 06 вересня 2016 року (а.с.25).

Вказані кошти у відповідності з вимогами ст.ст.166 та 1187 ЦК України та ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3

З огляду на викладене, суд прийшов до переконання, що позов ОСОБА_1 повинен бути задоволеним в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,213, 215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1:

- 28586 (двадцять вісім тисяч пятсот вісімдесят шість) грн.08 коп. у відшкодування завданої майнової шкоди, внаслідок пошкодження автомобіля;

- 1500 (одну тисячу пятсот) грн.. за проведену судову автотоварознавчу експертизу;

- 500 (пятсот) грн.. витрат для придбання пального для транспортування автомобіля до місця проведення судової експертизи;

- 24 (двадцять чотири) грн.. витрат про повідомлення про необхідність явки для участі в проведенні експертизи;

- 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. сплаченого судового збору;

- 2000 (дві тисячі) грн. витрат на правову допомогу, а всього 33161 (тридцять три тисячі сто шістдесят одну)) грн.28 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І.Гура