Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/426/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Запорожець О. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.03.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Яковлєва Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - Страхова компанія), ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначав, що 17 лютого 2016 року о 12 год. 05 хв. ОСОБА_4 рухаючись по вул. Слави у смт. Новоархангельськ, керуючи автомобілем Опель Астра, державний номер НОМЕР_1, здійснив наїзд на його автомобіль Mercedess-Benz ML250, державний номер НОМЕР_2, який стояв на лівому узбіччі дороги, що призвело до пошкодження обох автомобілів. Діями ОСОБА_4 йому завдано матеріальних збитків.

Постановою Новоархангельського районного суду від 16 березня 2016 року адміністративне провадження закрито у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

Страхова компанія, в якій ОСОБА_4 застрахував свою цивільну відповідальність, відмовила йому у відшкодуванні збитків через відсутність у його діях цивільного правопорушення, в зв'язку з чим його не може бути притягнуто до цивільно-правової відповідальності.

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження № 85 від 11 березня 2016 року матеріальний збиток, завданий йому в результаті пошкодження його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням цін сервісного центру «Автомобільний дім Україна Мерседес-Бенц» складає 152384 грн. 75 коп. (з урахуванням вартості відновлювального ремонту в розмірі 131530 грн. 16 коп. та величини втрати товарної вартості, що склала 21823 грн. 24 коп.).

Реальні збитки складають 158934 грн. 75 коп. і складаються з:

- вартості відновлювального ремонту та величини втрати товарної вартості автомобіля в сумі 152384 грн. 75 коп.;

- витрат на послуги евакуатора в сумі 3850 грн.;

- витрат на послуги експерта в сумі 3700 грн.

Факт настання страхового випадку підтверджується постановою Новоархангельського районного суду від 16 березня 2016 року. Питання про відсутність у діях ОСОБА_4 цивільної відповідальності судом у справі про адміністративне правопорушення не вирішувалось.

Просив стягнути на його користь заподіяну матеріальну шкоду зі страхової компанії 50000 грн., з ОСОБА_4 108934 грн. 75 коп.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 цивільної відповідальності і відповідно Страхова компанія не повинна відшкодовувати завдану майну позивача шкоду, оскільки не настав страховий випадок. Позивачем не доведено факт причинного зв'язку між діями ОСОБА_4 та завданою йому шкодою, в результаті якої настає цивільно-правова відповідальність останнього. Також суд визнав, що шкода заподіяна позивачу внаслідок непереборної сили.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд в своєму рішенні безпідставно встановив, що винуватцем у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав ушкоджень, є водій автомобіля УАЗ 3909 ОСОБА_7, однак останній до адміністративної відповідальності не притягувався та не був визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а його автомобіль та автомобіль під управлінням ОСОБА_7 взагалі не контактували. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а не особою, винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Шкоду майну позивача завдано ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, тому вина останнього у завданні позивачу шкоди є встановленою, а суд дійшов помилкового висновку, що шкода позивачу завдана внаслідок непереборної сили. Шкода, завдана позивачу не була спричинена внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, оскільки автомобіль позивача на момент завдання шкоди не був учасником дорожнього руху і стояв на узбіччі, тому не може вважатись джерелом підвищеної небезпеки.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а відповідач ОСОБА_4 та його представник просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Провідна» про час та місце розгляду справи повідомлена під розписку за адресою юридичної особи (а.с.123,125,135,139,164-166) в засідання апеляційного суду не прибув тричі, причини неявки не повідомив, в суд першої інстанції подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника та відмову в позові (а.с.53-55).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що винним в створенні аварійної ситуації є водій автомобіля УАЗ ОСОБА_7 і наїзд на автомобіль позивача здійснено відповідачем в умовах непереборної сили, що виключає його відповідальність за завдану майнову шкоду, однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він зроблений судом з порушенням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не відповідає фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 17 лютого 2016 року о 12 год.05 хв. відповідач ОСОБА_4, рухаючись по вул. Слави у смт Новоархангельськ, керуючи автомобілем Опель Астра, державний номер НОМЕР_1, здійснив наїзд на стоячий на лівому узбіччі дороги автомобіль Mercedess-Benz ML 250, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2, власником якого є позивач ОСОБА_3 Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Факт наїзду автомобіля під керуванням відповідача на стоячий автомобіль позивача підтверджується постановою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2016 року у справі про притягнення ОСОБА_4до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.9-11), поясненнями представника позивача та не оспорюється відповідачем ОСОБА_4

Не визнаючи свою вину в порушенні Правил дорожнього руху та заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, як при розгляді справи про адміністративне правопорушення, так і в засіданні апеляційного суду пояснив, що 17 лютого 2016 року рухався на автомобілі Опель від вул.Череднюка по вул.Слави до центру селища. Попереду нього у попутному напрямку рухався автомобільУАЗ зі швидкістю 30-40 км/год. без будь-яких сигналів поворотів. Поворот на територію автостанції водій автомобіля УАЗ не міг робити, так як там стоїть заборонений знак в'їзду, тому у нього не було перешкод для обгону УАЗа і він включив лівий поворот сигналу та розпочав обгін. Порівнявшись із УАЗом, останній різко повернув вліво і відбувся удар. По інерції його автомобіль відкинуло на ліве узбіччя, де стояв автомобіль Мерседес, внаслідок чого той отримав пошкодження. Вважає, що винним в ДТП є водій УАЗу, який без включення сигналу повороту повернув вліво та не пересвідчився, що він здійснює обгін, проте щодо цього водія протокол про порушення ПДР не складено і до відповідальності не притягнуто. Він вживав заходи, щоб не допустити наїзду на автомобіль Мерседес, гальмував, проте зіткнення уникнути не вдалося. Відповідач також визнав, що автомобілі Мерседес та УАЗ між собою не контактували і механічні ушкодження автомобіль Мерседес отримав тільки внаслідок наїзду на нього автомобіля Опель під його керуванням.

З постанови від 16 березня 2016 року вбачається, що на схемі ДТП гальмівний шлях автомобіля Опель становить 34,1 м, проте суд прийняв це як невірне схематичне позначення (а.с.9-11).

Статтею 1166 ЦК Українивизначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В п .4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Наведене свідчить, що головною особливістю відшкодування шкоди, яка виникла за участі джерела підвищеної небезпеки, є те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає як винну, так і безвинну відповідальність власника такого джерела. На володільця не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню такої шкоди, лише у двох випадках: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під умислом слід розуміти, що потерпілий передбачав і бажав настання шкідливих наслідків. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори об'єктивного характеру, причинно не пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Дія непереборної сили може бути спрямована як на об'єкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей об'єкт.

Поняття на ознаки непереборної сили розкриваються у п.1 ч.1 ст.263 ЦК України. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов'язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли б попередити. До таких обставин , як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки,акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності, а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_4 завдав майнову шкоду позивачу внаслідок непереборної сили.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2016 року провадження у справі про адміністративне провадження відносно ОСОБА_4 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, разом з тим постановою встановлено факт наїзду на стоячий автомобіль позивача автомобіля під керуванням ОСОБА_4, тобто безпосереднім заподіювачем шкоди є відповідач ОСОБА_4, що не виключає його цивільно-правову відповідальність відповідно до ч. 5 статті 1187 ЦК України.

Згідно зі ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при визначеннірозміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

При цьому, згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Висновком №85 експертного дослідження, складеного 11 березня2016 року, встановлено, що вартість завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz» матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля в ДТП станом на дату оцінки склала 152 384 грн. 75 коп., який складається з вартості відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу 131530 грн.16 коп. та величини втрати товарної вартості автомобіля в сумі 21823 грн. 24 коп. (а.с.14-30).

Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль відремонтовано. Відповідно до акта прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 23 березня 2016 року, загальна вартість виконаних ремонтних робіт по відновленню автомобіля позивача, які були виконані Автомобільним Домом Україна «Mercedes-Benz» в період з 18 лютого 2016 року до 23 березня 2016 року становить 129 443 грн. 03 коп. (а.с.31-35). Факт оплати цих робіт в зазначеній сумі підтверджується квитанціями (а.с.140-143), оригінали яких оглянуто в засіданні апеляційного суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що розмір завданої шкоди підлягає відшкодуванню за фактично понесеними витратами по відновленню автомобіля в сумі 129443 грн.03 коп., величини втрати товарної вартості автомобіля в сумі 21823 грн. 24 коп., витрати на послуги евакуатора 3850 грн. з смт Новоархангельськ Кіровоградської області до м.Києва, відстань перевезень 530 км за ціною 7 грн. 35 коп. за один кілометр (а.с.37).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована, що підтверджується полісом обов'язкового страхування від 15 серпня 2015 року, в якому зазначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) (а.с.13).

Позивач 18 лютого 2016 року подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.157), страховою компанією визначено вартість відновлювального ремонту в сумі 55401 грн.53 коп. (а.с.144-156), проте у виплаті страхового відшкодування відмовлено 04 травня 2016 року з тих підстав, що постановою суду від 16 березня 2016 року провадження у справі про адміністративне провадження відносно ОСОБА_4 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.12).

Оскільки закриття провадження у справі не виключає цивільно-правової відповідальності заподіювача шкоди відповідача ОСОБА_4, то страховик повинен відшкодувати шкоду в межах ліміту відповідальності з урахуванням розміру франшизи, тому максимальний розмір страхового відшкодування за цим полісом не може перевищувати 49490 грн. (а.с.46).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_4 розмір матеріальної шкоди не оспорював, однак в засіданні апеляційної інстанції посилався на те, що розмір шкоди є завищеним, та фактично відповідає вартості відновлювального ремонту в сумі 55401 грн.53 коп., визначеної страхової компанією.

Як вбачається з протоколів огляду автомобіля, проведеного як експертом, так спеціалістом страхової компанії, автомобіль мав пошкодження заднього бамперу, заднього правого крила, задніх правих дверцят, диску заднього правого колеса, шини заднього правого колеса, балки задньої підвіски, вентиляційного клапану правої боковини, колесо заднє праве зміщено на осі вперед ( а.с.18-20, 147-149), тобто пошкодження встановлені ідентичні, проте різниця у сумі матеріального збитку виникла внаслідок того, що страховик обрахував вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу та не визначав втрату товарної вартості автомобіля.

Разом з тим, втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, втрата товарної вартості нараховується. Необхідність фарбування встановлена, в тому числі і ремонтною калькуляцією страховика.

Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то таке відшкодування згідно зі ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі № 6-49цс14.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що страховик повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в сумі 49490 грн., решта суми підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_4, зокрема витрати фактично понесені на відновлення автомобіля 79953 грн.03 коп. (129443.03-49490), втрату товарної вартості 21823 грн.24 коп., послуги евакуатора 3850 грн., всього 105626 грн.27 коп.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову на загальну суму 155116 грн.27 коп.

Позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги, всього 3338 грн. 29 коп. (а.с.1,102), витрати за проведення експертизи 3700 грн. (а.с.38).

Позов задоволено частково, тому відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог відповідачі повинні відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати: страхова компанія судовий збір 1039 грн.29 коп., витрати на проведення експертизи1184 грн., відповідач ОСОБА_4 судовий збір 2218 грн.15 коп., витрати на проведення експертизи 2516 грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити .

Скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2016 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» матеріальну шкоду в сумі 49490 грн., з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 105626 грн.27 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» судовий збір 1039 грн. 29 коп., витрати на проведення експертизи 1184 грн., з ОСОБА_4 судовий збір 2218 грн.15 коп., витрати на проведення експертизи 2516 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: Т.М.Авраменко

судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька