Справа № 473/3753/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"18" січня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.,

при секретарі Радєвій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

ВСТАНОВИВ:

20.12.2016 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області про скасування рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач набув у власність житловий будинок № 27 по вул. Шаталова в м. Вознесенську Миколаївської області на підставі свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 02.08.1996 року, виданого на підставі рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області № 117 від 23.07.1996 року. Право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано за позивачем в КП «Вознесенське МБТІ» 07.08.1996 року за № 9100.

В листопаді 2016 року він вирішив продати належний йому житловий будинок у звязку з чим звернувся до приватного нотаріуса, проте йому було відмовлено, у звязку з тим, що земельна ділянка, надана для обслуговування вказаного житлового будинку належить йому на праві власності, однак вказаний державний акт містить помилки, тобто в ньому не визнано площу та конфігурацію земельних ділянок за кожним цільовим призначенням.

Позивач вказує, що правовий режим земельної ділянки призначений для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відносить її до категорії земель населених пунктів та її розмір при безоплатній передачі у власність не мав перевищувати 0,1 га., правовий режим земельної ділянки призначений для ведення особистого підсобного господарства відносить її до категорії земель сільськогосподарського призначення та її розмір при безоплатній передачі у власність не мав перевищувати 0,6 га., вказано одне цільове призначення землі, а саме: обслуговування житлового будинку, що є правильним, однак сам державний акт виданий в порушення самого рішення виконкому.

В рішенні виконкому вказано два різні цільових призначення віднесені до різних категорій земель, що повинно бути посвідчено двома окремими державними актами, але в правовстановлюючому документі вказано площу 0,1143 га. під одне цільове призначення, замість видачі двох окремих державних актів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, його представник ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав суду оригінали письмових доказів, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача - територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявився, проте направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних них підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1. є власником житлового будинку № 27 по вул. Шаталова в м. Вознесенську Миколаївської області, відповідно до свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 02.08.1996 року, виданого на підставі рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області № 117 від 23.07.1996 року. ( а.с. 7-8).

Згідно державного акта ОСОБА_3 набув у власність земельну ділянку, загальною площею 0,1143 га. для обслуговування житлового будинку на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради від 20.06.1997 року № 100 (а.с.6).

Відповідно до оспорюваного рішення виконкому ОСОБА_3 передано у власність 1143 кв. м землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства ( а.с. 7).

ОСОБА_4 в обох оспорюваних документах прізвище позивача було написано із помилкою, замість «Васильєв» зазначено «Васильев».

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

ОСОБА_4 передбачав право на отримання ділянок у власність окремо по кожному виду користування (з окремим визначенням площі кожної з них).

Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки ).

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становив: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року).

Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара (ч. 1 ст. 56 ЗК України 1990 року).

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно - кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації тощо).

Тому суд прийшов до висновку, що рішення в оскаржуваній частині, як протиправне, підлягає скасуванню в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 2 6, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

З урахуванням встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

Крім того виправити описку в прізвищі власника земельної ділянки іншим шляхом, як тільки через суд неможливо, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю - задовольнити.

Рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів від 20.06.1997 року за № 100 в частині передачі в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по вул. Шаталова, 27 м. Вознесенськ, Миколаївської області площею 1143 кв. м. для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також для ведення підсобного господарства - скасувати.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія І-МК № 046072, виданий 25.07.1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області № 100 від 20.06.1997 року про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1143 га., що розташована по Шаталова, 27 м. Вознесенськ, Миколаївської області, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.