Справа № 530/1008/16-ц
Номер провадження 2/530/12/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області по цивільній справі № 1607/1872/2012 від 07.08.2012 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 навчається на 6 курсі в Українській національній стоматологічній академії. ОСОБА_4 навчається на 2 курсі в державному університеті імені ОСОБА_5, республіка Польща. Діти проживають з позивачкою.

Диканським районним управлінням юстиції видані постанови від 23.07.2013 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з 06.07.2012 року і до закінчення навчання 01.07.2017 року, але не довше досягнення 23 років та на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з 06.07.2012 року і до досягнення повноліття дитини, тобто до 24.07.2016 року.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_3 навчається за державним замовленням. Навчання ОСОБА_4 потребує значних коштів, оскільки вона навчається на платній основі, вартість навчання становить 2000 євро в рік, плата за гуртожиток близько 3000 грн. щомісячно. Отриманих на дитину аліментів вистачає на оплату навчання за семестр.

Відповідач працює інженером в Зіньківській КС-4 і отримує заробітну плату, яка може покрити всі витрати на навчання та утримання доньок.

Зачитавши змінену заяву позивача, яку вона підтримала, заслухавши відповідача, який не визнав змінених позовних вимог про стягненнея з нього аліментів на одну дочку, ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частини, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи документальні докази і надавши їм належну правову оцінку суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області по цивільній справі № 1607/1872/2012 від 07.08.2012 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 розірвано (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

ОСОБА_4 навчається на 2 курсі в державному університеті імені ОСОБА_5, республіка Польща (а.с.27).

ОСОБА_3 навчається на 6 курсі в Українській національній стоматологічній академії (а.с.4).

Диканським районним управлінням юстиції видані постанови від 23.07.2013 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з 06.07.2012 року і до закінчення навчання 01.07.2017 року, але не довше досягнення 23 років та на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з 06.07.2012 року і до досягнення повноліття дитини, тобто до 24.07.2016 року (а.с.6).

Суд встановив, що між сторонами існували сімейні правовідносини.

Судом також встановлено, що позивач, відповідач та їх діти, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані та мають право на 1/4 частину квартири за адресою: м.Зіньків вул. Воздвиженська ( Леніна) 64АДРЕСА_1.

У відповідності до довідки №1201/070 від 21.06.2016 року наданої позивачем, за період з травня 2015 року по травень 2016 року, відповідач, ОСОБА_2 нарахована заробітна плата - 173271,45 грн.. Утримано податки та інші утримання - 90833,88. До виплати 82437,57 грн.. (а.с.32).

Відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні надані докази того, що він окрім сплати аліментів на двох дочок по виконавчому листу без виконавчого листа добровільно перераховує кошти донькам. Також надані копії квитанцій про оплату ним з газо- електро та водопостачання в спільній з позивачкою та дітьми квартирі.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак позивачкою ОСОБА_1, яка в процесі судового засідання змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.26) не надано доказів того, що її діти потребують збільшення розміру аліментів, що потрібно стягти із відповідача на її користь аліменти саме в сумі 1/2 частину від усіх його доходів.

Суд розяснив позивачці, ОСОБА_6 право залучити доньок в якості третіх осіб, але повнолітні доньки не були залучені нею в якості третіх осіб (а.с.37-39).

Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно п.2 та п.3 ч.1 ст. 182 цього ж кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР , встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України).

Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

В ході розгляду справи, в супереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ст. 27 ч. 2, ст. 131 ч. 1 ЦПК України, позивачем суду не надано жодного належного і допустимого доказу того, що дочка, ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, навпаки, довідка з навчального закладу свідчить про те, що остання перебуває на навчанні а чи навчання платне чи безплатне про це не вказано (а.с. 27-28).

Сам факт навчання повнолітньої доньки в навчальному закладі є необхідною, але не достатньою умовою того, що з відповідача повинні бути стягнені аліменти на утримання повнолітньої доньки.

Крім того відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. ОСОБА_4 проживає/зареєстрована разом з обома батьками сторонами по справі (а.с.31).

Як позивач ОСОБА_6 так і відповідач ОСОБА_2, відповідно до поданих письмових доказів, мають право звернутися до суду в інтересах повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, про стягнення аліментів (а.с.31).

Відповідно до ст.. 10 СК України вказано, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

У відповідності до ст..28 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Згідно ст..34 СК України вказано, що присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов'язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається.

Зважаючи на те, що відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка та син. За змістом зазначених статей, як позивачка, так і відповідач, відповідно до наданих письмових доказів по справі, мають право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього, який повинен бути позивачем у зазначеній справі, а з врахуванням того, що повнолітня дочка є дієздатною, і від неї не надійшла нотаріально завірена заява що її інтереси буде представляти хтось із батьків то аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не на користь іншої особи, в т.ч. коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб.

З урахуванням викладеного та обставин справи, приписів ст.ст. 182, 199, 200 СК України, суд вважає, що позов ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.

Відповідно ст.199 СК України батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання до 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 199-201 СК України, ст.ст. 10, 60, 88, 197, 209, 212- 215, 223, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоленні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_7