Справа № 755/2248/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарях Грінкевич А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за цивільним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в лютому 2017 року звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 травня 2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 59-20/08-А відповідно до умов якого банк передав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повторності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 28 632,00 грн. з оплатою по процентній ставці 12,5 відсотків річних, строком до 29 травня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами укладено договір застави, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. за реєстровим № 1056, відповідно до якого ОСОБА_1 передала банку в заставу рухоме майно - автомобіль марки «Опель Вектра», тип легковий седан, 2008 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві 23 травня 2008 року. Банк умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідач свої зобов'язання по кредитному договору не виконує в частині своєчасного повернення кредитних ресурсів, процентів за користування кредитними ресурсами в порядку та строки, визначені кредитним договором, а саме станом на 31 грудня 2016 року заборгованість відповідача становить 38 920,05 грн. з яких: сума заборгованості по основному боргу кредиту - 231,67 долари США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 31 грудня 2016 року 1 долар США/ 27,190858 грн. 6 299,31 грн.); сума простроченої заборгованості по відсоткам - 48,73 долари США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 31 грудня 2016 року 1 долар США/ 27,190858 грн. 1 325,01 грн.); сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 11 872,42 грн.; пеня - 19 423,31 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 38 920,05 грн. та судові витрати по справі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що заборгованість за кредитом в сумі 231,67 долари США та пов'язана з цим заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 48,73 долари США виникли в результаті недбалості з боку самого банку. Відповідно до п. 3.4 кредитного договору, позичальник уповноважує банк при настанні строків повернення кредиту списувати всі необхідні суми з поточного та інших рахунків позичальника та зараховувати їх у погашення позичкової заборгованості та процентів. 2 лютого 2015 року ОСОБА_1 внесла на поточний рахунок в банку суму 6 458,80 грн., що була необхідною для купівлі валюти в сумі 400 доларів США для погашення чергового платежу заборгованості за кредитом. Факт внесення коштів в гривнях доводиться квитанцією від 2 лютого 2015 року. На підставі вказаної квитанції банком було підготовлено заяву на купівлю валюти, а також заяву для списання коштів в сумі 400 доларів США. В той же час, банк припустив помилку в сумі на купівлю валюти, вказавши 5 600 грн. замість 6 458,80 грн. 11 лютого 2016 року банк направив ОСОБА_1 лист №22.5-6/781/1, в якому повідомив, що банк повернув їй на її поточний рахунок кошти в сумі 5 600 грн., оскільки цієї суми було недостатньо для купівлі валюти. Помилка в сумі в заявці на купівлю валюти 5 600 грн. замість 6 458 грн. 80 коп., та як наслідок цього, нездійснення банком купівлі валюти в сумі 400 доларів США для погашення чергового платежу, сталася з вини самого банку, який здійснив невірні розрахунки та вказав невірну суму в гривнях. Щодо стягнення комісії в сумі 11 872 грн. відповідач пояснила, що, оскільки відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в п.4.7 кредитного договору обов'язок позичальника щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту в сумі 263 грн., банком не було зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються. Банком фактично не надавалися жодні додаткові послуги щодо обслуговування кредиту, окрім тих, які надаються банками в процесі своєї звичайної діяльності, і компенсація за які здійснюється в складі процентів за користування кредитом. Відповідно із абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Крім того, заперечила проти стягнення пені в сумі 19 423,31 грн., оскільки згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з Узагальненням судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин ВСУ, істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, які заслуговують на увагу. Враховуючи наведені обставини відповідач та її представник просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд вислухавши думку представника позивача, заперечення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 59-20/08-А, відповідно до умов якого банк передає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 28 632 долари США з оплатою по процентній ставці 12,5 відсотків річних, строком повернення до 29 травня 2015 року. Кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання автомобіль «Опель Вектра», 2008 року випуску (а.с. 4-8, т. 1).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

За змістом ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Так, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 травня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 передає в заставу належне їй майно, яке є предметом застави. Предметом застави за цим договором є автомобіль марки «Опель Вектра», тип легковий седан, 2008 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві 23 травня 2008 року (а.с. 18-19, т. 1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п. 3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з «1» до «10» число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 341 долар США 00 центів та нарахованими процентами відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, який є невід'ємною частиною цього договору. Останню сплату щомісячного платежу по зниженню позичкової заборгованості позичальник зобов'язується здійснити не пізніше 29 травня 2015 року.

Згідно п. 4.1 кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, за процентною ставкою 12,5 процентів річних, позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця в термін з «1» по «10» число кожного місяця згідно із графіком зниження розміру заборгованості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема:

1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2. зміна умов зобов'язання;

3. сплата неустойки;

4. відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 7.6 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

Як вбачається з наданої стороною позивача розрахунку загальної суми заборгованості по кредитному договору за період з 29 травня 2008 року по 31 грудня 2016 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 59-20/08-А від 29 травня 2008 року становить 231,67 доларів США (а.с. 12 т. 1).

Відповідно до інших розрахунків заборгованості: заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом становить 48,73 долари США, заборгованість по сплаті нарахованої комісії за користуванням кредиту становить 11 872,42 грн., пеня - 19 423,31 грн. (а.с. 13-16), загальний розмір заборгованості згідно умов кредитного договору по курсу НБУ станом на 31 грудня 2016 року становить 38 920,05 грн. (а.с. 17, т. 1).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Судом встановлено, що 02 лютого 2015 року відповідачем на адресу банку було надано заяву на списання коштів з поточного рахунку, а саме цією заявою ОСОБА_1 доручила банку провести 02 лютого 2015 року списання коштів з її поточного рахунку у доларах США № НОМЕР_3, відкритий у Філія «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», код банку 300937 в сумі 400,00 доларів США на її поточний рахунок 2909.1.0.112935.01, відкритий у Філія «Центральне РУ «Банк «Фінанси та кредит», код банку 300937 для погашення її заборгованості за кредитним договором № 59-20/08-А від 29 травня 2008 року.

Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до повідомлення Національного банку України, офіційний курс долару США до гривні станом на 02 лютого 2015 року становить за 100 доларів США 1614,6996 грн.

Згідно квитанції № 1 від 02 лютого 2015 року, ОСОБА_1 було сплачено на рахунок філія «Центральне РУ «Банк «Фінанси та кредит», відділення № 14, м. Київ, вул. Драйзера, 24-А 6 458,80 грн., що становить 400 доларів США.

Однак, згідно листа АТ «Банк «Фінанси та кредит» за вих.. № 22.5-6/781/1 від 11 лютого 2016 року, останній не зміг перерахувати, а також і купити валюту на МРВУ раніше 06 лютого 2015 року. За цей час відбулася зміна курсу валют та сплачених ОСОБА_1 коштів 02 лютого 2015 року було недостатньо для купівлі валюти в тій кількості, що вказано в заяві від 02 лютого 2015 року. Крім того, ОСОБА_1 не надала банку письмової згоди купити іноземну валюту в меншій сумі або не перерахувала додаткові кошти в гривнях.

В даному листі йдеться мова про грошові кошти в сумі 5 600 грн., однак, відповідачем на рахунок банку було перераховано кошти в сумі 6 458,80 грн., а тому позивачем вказано невірну суму коштів в гривнях та здійснено невірні розрахунки.

З огляду на викладене та те, що відповідачем в повному обсязі та в строки, встановлені кредитним договором сплачувалися кредитні ресурси, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача пені та заборгованості по щомісячній комісії.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінюючи надані докази в розрізі даного спору в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними доказами розміру заборгованості за спірним кредитним договором, у зв'язку з чим позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», то з урахуванням положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 533, 546, 572, 610-612, 626, 628, 1054 ЦК України, ст.ст. 1,3, 10,11, 58-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про заставу», суд,

в и р і ш и в:

В позові Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особам, які не були присутні при його проголошенні протягом дести днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О. Яровенко