Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 26 квітня 2007 року у розмірі 3 384 615 грн 72 коп., із яких: 33 551,69 доларів США (еквівалент 709 729 грн 97 коп.) - заборгованість із основного боргу за кредитом, 29 081,70 доларів США (еквівалент 615 174 грн 80 коп.) - заборгованість за відсотками, 30 861 грн 85 коп. - заборгованість із комісії, 2 028 849 грн 10 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31,40 кв. м, у тому числі жилою площею 11,20 кв. м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, виселити ОСОБА_3 та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих мешканців квартири АДРЕСА_1 на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним кредитний договір від 26 квітня 2007 року, укладений між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі у частині первісного позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на те, що 22 грудня 2008 року Білоцерківським міськрайонним судом ухвалено рішення у справі № 2-6183/2008 року за позовом відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит») до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто з нього (ОСОБА_3) на користь ВАТ «Банк "Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 216 240 грн 57 коп. та судові витрати 1 730 грн. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 згідно з іпотечним договором від 26 квітня 2007 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губенко Т.А. та зареєстровано у реєстрі за № 2145.

Оскільки вказане рішення набрало законної сили і це рішення ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ОСОБА_3 просив закрити провадження у справі в частині первісного позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року, провадження у справі у частині первісного позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, тотожній спір вже було вирішено судом.

Зокрема, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі у частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2008 року у справі № 2-6183/2008 року за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПAT «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалене по суті спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст. 205 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Зі змісту зазначеного вище заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2008 року вбачається, що предметом позову була вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах (ст. 41 Закону України «Про іпотеку»).

Предметом даного позову є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, у даному випадку позивач просив звернути стягнення хоча і на той же предмет іпотеки, але у інший спосіб - шляхом визнання за ним права власності на квартиру, що свідчить про виникнення між тими самими сторонами спору щодо іншого предмета позову.

Отже, предмет позову, за яким було ухвалено судове рішення від 22 грудня 2008 року, не є тотожним до позову, провадження у якому закрито ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, суди допустили порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик