"13" березня 2017 р.
Судді Апеляційного суду Івано-Франківської області Девляшевського В.А. стосовно рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання права власності та виключення майна з акту опису за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року відмовлено у позові ОСОБА_1 про визнання за нею права власності, у знятті арешту та виключення рухомого майна з акту опису державного виконавця від 10 лютого 2016 року.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено. Знято арешт та виключено з акту опису все рухоме майно, зазначене у позовній заяві. У вимозі ОСОБА_1 про визнання за нею права на спірне майно відмовлено.

Стосовно зазначеного рішення апеляційного суду висловлюю таку окрему думку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не були доведені належними і допустимими доказами. При розгляді даної справи судом апеляційної інстанції я з таким висновком погоджуюсь.

На мою думку, при прийнятті названого вище рішення колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області помилково було прийнято до уваги надані ОСОБА_1 копії товарних чеків та квитанцій, як докази належності їй описаних та арештованих речей. Адже, в товарних чеках (а.с.1-15) не зазначено ніяких відомостей стосовно покупця, а тому не можна дійти до висновку про те, що згадані у чеках речі придбала саме позивачка. Також не свідчить про належність позивачці й арештованого фортепіано, яке згідно копії паспорту (а.с.17) виготовлено і придбано у 1971 році, тобто ще до народження ОСОБА_1

Посилання позивачки, що арештований телевізор та дві відеокамери їй було подаровано ОСОБА_3, документально також не було підтверджено. Про це місцевий суд у рішенні зазначав обгрунтовано.

Також слід зазначити, що зняття арешту та виключення з акту опису майна без визнання права власності на це майно за конкретною особою можливо тільки у випадку оскарження незаконних дій та рішень державного виконавця коли відсутній спір про право.

В даному ж випадку виник спір про право на арештовані та описані рухомі речі. ОСОБА_1 обрано передбачений законом спосіб захисту права. Отже, зняття арешту і виключення речей з акту опису можливо у судовому порядку тільки у випадку визнання судом на законній підставі права власності позивача на арештовані речі. З цього приводу в абзаці 2 п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" вказано, що у резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння. Цим вимогам згадане вище рішення колегії суддів не відповідає.

Також необхідно зазначити, що належним відповідачем в даній справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а не Управління ДВС Головного територіального управління юстиції.. Відповідний орган державної виконавчої служби міг бути залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Про це роз'яснено в п.2 названої постанови Пленуму ВССУ. В даному ж випадку юридичну особу, в користь якої накладено арешт на майно помилково було залучено в якості третьої особи.

За наведених обставин вважаю, що оскаржене ОСОБА_1 рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року, як законне і обґрунтоване, слід було залишити без змін.

Суддя: В.А. Девляшевський