АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/1783/17 Головуючий суддя І інстанції Кононихіна Н. Ю.
Провадження № 22-ц/790/7142/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором позики, сум боргу з урахуванням інфляції, 3% річних, відшкодування судових витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором позики, сум боргу з урахуванням інфляції, 3% річних, відшкодування судових витрат.

В обґрунтування позову з урахуванням уточнень зазначає, що 11 червня 2013 року між нею та ОСОБА_1 укладено договір позики, за яким відповідач отримав безвідсоткову позику в розмірі 111000грн., яку зобов'язався повністю повернути в строк до 11 червня 2014 року.

Позику було отримано в повному обсязі, про що відповідачем складено розписку.

25 жовтня 2013 року ОСОБА_1 позику повернуто їй лише частково - в сумі 7299 грн.

Строк повернення позики сплинув 11 червня 2014 року, сума неповернутих коштів становить 103701,00грн.

Відповідач має сплатити штрафні санкції, а саме 3% річних за період прострочення з 11 червня 2014 року по 18 жовтня 2017 року, що складає: 10458,17 грн.

Сума інфляції дорівнює 98125,03 грн.

Загалом сума позовних вимог складає 103701,00 + 10458,17+98125,03 = 212320,20 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову. Відповідач не заперечує, що між ним та позивачем було укладено договір позики від 11 червня 2013 року проте відповідач не отримував 111 000 гривень. 11 червня 2013 року у нотаріуса відповідач підписав договір позики та написав розписку. Після цього отримав конверт з грошима. Відповідач знаходився в скрутному становищі та був готовий підписати будь-який договір. Коли ОСОБА_1 відкрив конверт і перерахував гроші - сума складала 7299 гривень. Другий екземпляр договору позики або копії цього договору та розписки відповідачу не надавали. Таким чином, ОСОБА_1 не мав можливості звернутися до суду та визнати даний договір позики недійсним. Відповідач до отримання позовної заяви вважав, що не має заборгованості перед позивачем за договором позики, так як всю отриману суму грошей повернув 25 жовтня 2013 року. Стягнення 3% річних є безпідставним, оскільки договором позики не передбачено нарахування будь яких процентів. Позивач не надав суду належні та допустимі докази на право вимагати стягнення будь-яких штрафних санкцій, пені, процентів, інфляційних збитків. Методика розрахунку заборгованості за договором позики, 3% річних та інфляційних сум є незрозумілою.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики у розмірі 103701 грн., суму 3% річних у розмірі 10458,17 грн., інфляційні втрати у розмірі 98125,03 грн., суму судового збору 2443,22 грн., а також витрати на правову допомогу 7950,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та увалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що ОСОБА_2 три роки не вимагала повернення боргу. Позивачка розуміла неправомірність вимагання грошей у розмірі 103701 грн. і якщо б вона стала вимагати гроші в 2014-2016 роках, то він звернувся б до суду з позовом про визнання договору позики недійсним або в правоохоронні органи.

Неможливо достовірно встановити, на якій підставі застосовуються вказані формули розрахунку, згідно якого порядку, методики чи закону розраховувались суми 3% річних та інфляційні втрати.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1046, 1047, 625 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 11 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти у сумі 111000 грн. строком до 11 червня 2014 року.

11 червня 2013 року ОСОБА_1 складено розписку про отримання 111000 грн., які він зобовязується повернути до 11 червня 2014 року.

25 жовтня 2013 року ОСОБА_1 сплачено 7299 грн., про отримання яких ОСОБА_2 складено розписку(а.с.6).

Кошти до 11 червня 2014 року у повному обсязі повернуто не було. Сума неповернутих коштів складає 103701 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що відповідачем борг за договором позики повернуто не в повному обсязі, а тому ці кошти підлягають стягненню.

Посилання ОСОБА_1 щодо отримання коштів у меншому обсязі, ніж зазначено у договорі безпідставне.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п. 1 договору передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Підписання договору позичальником буде свідчити про факт отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувались цього питання.

Договір сторонами підписано. Факт укладання такого договору відповідачем не оспорюється.

Також, щодо отримання грошей відповідачем додатково складено розписку, за якою ним отримано саме 111000 грн.

Доказів у відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України щодо отримання суми у меншому розмірі відповідачем не надано.

Оскільки кошти у визначений законом строк повернуто не було, позивачкою обґрунтовано заявлено вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, про що надано відповідні розрахунки.

Дані розрахунки відповідачем не спростовано, свого розрахунку таких сум ОСОБА_1 не надано.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: