АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Кулікової С.В.

суддів Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

при секретарі Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Дніпровського районного суду міста Києві від 19 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів за призначеною пенсією,

Справа № 755/9110/17
Апеляційне провадження: №22-ц/796/12251/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.
встановила:

у червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у розмірі 5 199 грн. 45 коп.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває відповідач ОСОБА_1, яка отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач стверджував, що управлінням з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів, було проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу, в результаті якої було встановлено переплату ОСОБА_1 пенсії за період з 1 березня 2006 року по 30 квітня 2012 року у розмірі 5 199 грн. 45 коп., що підтверджується листом Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві № 517.

Також позивач вказував, що управлінням, з метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено лист від 14 березня 2016 року № 4209/06, яким вона запрошувалась до Управління з метою досудового врегулювання спору по питанню сплати суми боргу в добровільному порядку, проте даний лист відповідачем було проігноровано, а отримані без достатньої правової підстави бюджетні кошти повернуті не були.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києві від 19 жовтня 2017 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, викладених у позові.

Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання свого представника не направило, клопотання про перенесення судового засідання не подало, тому відповідно до положень ст.305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, яка просила залишити рішення без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває відповідач ОСОБА_1, яка отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач стверджував, що управлінням з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів, було проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу.

В результаті проведеної перевірки даних використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру застрахованих осіб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу було встановлено переплату ОСОБА_1 пенсії за період з 1 березня 2006 року по 30 квітня 2012 року у розмірі 5 199 грн. 45 коп.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оскільки позовні вимоги були заявлені зі спливом позовної давності.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано положення норм матеріального права та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга сталі 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд в рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд вправі відмовити в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності лише у тому разі, коли позов є доведеним.

Відмовляючи в задоволенні позову Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві за спливом позовної давності, судом першої інстанції не було вирішено питання доведеність або недоведеність позовних вимог.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві свої вимоги обґрунтовувало положеннями ст. ст. 1212, 1215 ЦК України,

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Положення ст. 1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка є спеціальною нормою.

Відповідно до даної норми суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Аналогічні положення також містяться і у ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14).

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що надмірна сплата пенсії відбулась внаслідок зловживань з боку ОСОБА_1 Також в справі відсутні докази того, що при нарахуванні пенсії відповідачу мала місце рахункова (технічна) помилка.

Крім того, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини при вирішенні такої категорії справ. Зокрема, у пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції мав відмовити в задоволенні позовних вимог Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві за недоведеністю, а не за спливом позовної давності.

Таким чином, рішення Дніпровського районного суду міста Києві від 19 жовтня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києві від 19 жовтня 2017 року відхилити, постановити нове рішення, яким у позові Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів за призначеною пенсією відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: