Справа № 749/1074/16-ц
Номер провадження 2/749/29/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Чигвінцева М.С.

за участі секретаря Скорої Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ « Лізингова компанія « Ваш авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ « Лізингова компанія « Ваш авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги наступним.

28 березня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу. Згідно п.п. 1.1, 1.3 договору лізингодавець зобов'язався придбати транспортний засіб «Jinma» моделі 264, об'ємом двигуна 1,5/дизель та передати його лізингоодержувачу. Позивач у свою чергу, зобов'язався прийняти Предмет лізингу та своєчасно сплачувати лізингові платежі.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було сплачено лізингодавцю перший платіж 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. Однак, предмет лізингу позивач не отримав. Звернувшись до співробітника відповідача з питанням, коли він отримає Предмет лізингу, отримав відповідь, що єдиний транспортний засіб вказаної марки та моделі, який залишився у лізингодавця, у несправному стані і придбати інший не має можливості. Запропонували повернути вже сплачені ним гроші.

За порадою співробітника лізингодавця ОСОБА_1 написав відповідну заяву, на яку отримав відповідь, згідно якої було зазначено, що він повинен написати ще одну заяву де «чітко вказати бажання розірвати договір, тоді договір буде розірваний згідно умов договору, а саме відповідно до ст.12 п.12.1». Але позивачу ніхто не пояснив наслідки такої заяви, що внаслідок розірвання договору на підставі п.12.1. буде повернуто лише частину сплачених коштів.

ОСОБА_1 не маючи юридичної освіти, не розуміючи значення своїх дій, повіривши «на слово» і під диктування співробітника лізингодавця написав другу заяву. У відповідь на другу заяву він отримав відповідь від 12.05.2016 року, згідно якої зрозумів наслідки передбачені п.12.1 договору і те, що йому буде повернуто лише 13974,00 грн. із 40000,00 грн., сплачених на користь лізингодавця. Вказане знайшло своє підтвердження, коли 03 червня 2016 року на вказаний позивачем картковий рахунок в АТ «ОЩАДБАНК» від лізингодавця надійшло лише 13974,00 грн.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 28.07 2016 року, в якій просив вважати його попередню заяву про відмову від договору та повернути йому 40000 грн. Вказував не те, що пункт 12.1. договору передбачає розірвання договору лізингоодержувачем в односторонньому порядку без об'єктивних у нього причин. Але причиною звернення ОСОБА_1 до лізингодавця із заявою про повернення сплачених ним коштів, послужила неможливість виконання саме лізингодавцем умов договору із купівлі та передачі йому предмету лізингу. Закон України «Про фінансовий лізинг» встановлює право лізингоодержувача на відмову або розірвання договору в односторонньому порядку (ст. 11 ч.1 п.3 Закону). Згідно ст.7 цього Закону, лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено інший строк. На відміну від наслідків розірвання договору, у випадку відмови, згідно 4.2 ст.7 Закону, лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Саме це, позивач мав на увазі коли писав згадані вище заяви на адресу відповідача, розраховував на повернення сплачених ним 40000,00 грн. у повному обсязі, адже йому було повідомлено, що ні в той час, ні в майбутньому, взагалі ніколи він не отримає предмет лізингу. Зазначив також, що готовий до переговорів.

25 серпня 2016 року позивачем було отримано лист ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» від 18.08.2016 року, де вказано що його заява від 01.08.2016 р. не розглянута відповідачем через відсутність його підпису на ній. Таке нахабство дуже обурило позивача, адже він добре пам'ятає, що підписував цю заяву на пошті, перед відправкою. У зв'язку з цим, 06.09.2016 року він повторно надіслав на адресу відповідача аналогічну заяву про відмову від договору, вказавши, що перед відправкою у поштовому відділенні ним зроблено фото цієї заяви, де добре видно дату та підпис.

На останню заяву ОСОБА_1 отримав відповідь ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» від 16.09.2016 року де відповідач підтверджує отримання від нього 40000,00 грн., вказує на те, що договір лізингу №003579 від 28.03.2016 року вважається розірваним з

26.04.2016року на підставі його заяви від 26.04.2016 р. Ще раз посилався на статтю 12 п. 12.1 договору і вказує, що сплачений ним адміністративний платіж у розмірі 16710 грн.не повертається взагалі, що 03.06.2016 р. йому вже повернуто авансовий платіж у розмір 13974,00 грн. Відповідач навіть полінувався пояснити йому, чому повернуто не 23290 грн.,а лише 60% від цієї суми, що додатково стягнув з нього ще 40% від вказаної суми у якості штрафу.

На підставі вищевикладеного просить визнати недійсним договір фінансового лізингу від 28.03.2016 року та стягнути на його користь з відповідача грошові кошти в розмірі 26026 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні відсутній, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні відсутній, про час та розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно з ч.3 ст.18 зазначеного Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 003579 від 28.03.2016 року,предметом якого є транспортний засіб марки « Jinma», моделі 264, об'єм/тип двигуна - 1,5дизель, тип КПП - мех, привід - 4х4».

Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 6305,66 дол. США (на момент підписання договору 167100,00 грн.); щомісячний авансовий платіж 262,74 дол. США; адміністративний платіж 630,57 дол. США (10% вартості предмета лізингу); комісія за передачу 189,17 дол. США (3% вартості предмета лізингу).( а.с. 13).

Згідно копій довідок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» від 15.04.2016, 12.05.2016, 16.09.2016 року позивачем відповідно до договору лізингу № 003579 від 28.03.2016 року було сплачено кошти в розмірі 40000,00 грн., які зараховані як адміністративний платіж в розмірі 16710,00 грн. та аванс в розмірі 23290,00 грн.

Згідно з умовами договору адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

При цьому згідно з п.12.1 договору лізингоодержувач який не сплатив лізингові платежі та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору. Лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60% авансового платежу, а 40% утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Тобто, за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду штраф у розмірі 40% від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу, що є явно несправедливим.

Згідно з п.1.7 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу.

Умовами п.4.1 договору та додатком №1 до договору передбачена передача предмету лізингу у користування лізингоодержувачу після сплати адміністративного платежу у розмірі 10% від вартості предмету лізингу, авансового платежу у розмірі 50% від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмету лізингу, а також сплати різниці між вартістю предмету лізингу, зазначеною у договорі та вартістю предмету лізингу на момент його купівлі лізингодавцем.

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3 договору). ( а.с. 8).

Відповідно до п.10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток №3 до даного договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) транспортного засобу, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком №3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

Згідно з п.4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток №3 до договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача.

Відповідно до п.1.5 договору лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобовязанням щодо продажу якісного предмета лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то відсутність у договорі фінансового лізингу будь-яких відомостей про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, позбавляє можливості споживача у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару реалізувати своє право на задоволення вимог за рахунок лізингодавця в солідарному порядку й з продавця (ст.808 ЦК України).

Також, відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10% вартості предмета лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні положень ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10% від суми дострокового погашення (пункт 10.14 договору). ( а.с. 9).

Нечітке визначення підстав зміни розміру платежів, вартості предмета лізингу та порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин (лізингодавцю) право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин (лізингоодержувача) можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Отже, дослідивши умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, суд вважає їх несправедливими в розумінні вимог ч.2, 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, згідно з п.4 ч.1ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст.4 зазначеного Закону).

Відповідно до ч.1ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Укладений між сторонами договір фінансового лізингу передбачає залучення фінансових активів від фізичних осіб, оскільки умовами договору передбачено сплату 50% вартості предмета лізингу у якості авансового платежу (розділ «Визначення термінів», п.1.7 договору, додаток №1 до договору), що є фактичним залученням коштів для придбання предмету лізингу, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідач не надав суду доказів наявності у нього ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність у нього такого дозволу (ліцензії) та є порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, укладений між сторонами договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно дост.628 ЦК України.

Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки предметом договору фінансового лізингу є транспортний засіб, однією з сторін договору є фізична особа, то такий договір повинен бути укладений не лише в письмовій формі, а й нотаріально посвідчений (ст.209 ЦК України), чого не було зроблено.

Відповідно до ч.1ст.220 ЦК Україниу разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вищезазначені висновки суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 р. по справі №6-2766цс15, від 08.06.2016 р. по справі №6-330цс16, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими й підлягають задоволенню в частині визнання недійсним оспорюваного договору фінансового лізингу.

Розірвання даного договору фінансового лізингу з 26.04.2016р., як то зазначено в листі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» від 12.05.2016 рокуна думку суду не позбавляє права позивача ініціювати питання про недійсність цього договору, оскільки це не суперечить вимогам чинного законодавства, яким визначено різні правові наслідки для сторін в разі розірвання та визнання недійсним правочину.

Предметом позову є захист прав споживачів й за подання такого позову позивачі звільняються від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У своїй позовній заяві в якості обґрунтування вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що він втратив значну суму коштів, які б можна було витратити на потреби сім'ї, сильні душевні переживання, неможливість займатися звичними для нього справами, необхідністю витрачати тривалий час та кошти на переписку з відповідачем, консультації з юристами, складання процесуальних документів.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх слів ОСОБА_1 не надав.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 203, 209, 215-217, 220, 509, 627-629, 638, 799, 806-809 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.3, 10, 15, 57-62, 88, 208, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ « Лізингова компанія « Ваш авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №003579 (з додатками), укладений 28 березня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 26026,00 грн., сплачених ним на виконання договору фінансового лізингу №003579 (з додатками), укладеного 28 березня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Щорський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення; особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.С. Чигвінцев