22-ц/775/860/2017(м)
Головуючий 1 інстанції Войновська А.М.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ПАТ «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 за апеляційною скаргою ПАТ «Родовід Банк» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заявник звернувся в суд зі скаргою на дії головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Обґрунтовуючи вказану скаргу зазначив, що для примусового виконання до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області було направлено виконавчий лист №0538/10436/2012 виданий 17 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Родовід Банк заборгованості за кредитним договором.

12 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, у звязку із не поданням стягувачем документів, що підтверджують сплату авансового внеску.

Вважає такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки відповідно до ч.2 ст 26 Закону України "Про виконавче провадження" від сплати авансового внеску звільняються державні органи. Окрім того, відповідно до ч 2 ст.22 Господарського кодексу України субєктами господарювання державного сектора економіки є субєкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує пятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих субєктів. Відповідно, АТ «Родовід Банк» є субєктом господарювання державного сектора економіки. На підставі ч.1 ст.36 та ч 2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб набув всіх повноважень органів управління Банку з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення, а його уповноваженій особі делеговані повноваження вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління Банку, тому останній, як стягувач звільнений від сплати авансового внеску.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк».

З даною ухвалою не погодився заявник та оскаржив її в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд першої інстанції не повно зясував обставини справи і постановив ухвалу з порушеннями вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу заявника в повному обсязі.

В судове засідання представники сторін не зявилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками та телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 2886.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, виданий виконавчий лист №0538/10436/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Родовід Банк заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Вказаний виконавчий лист направлений до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області на примусове виконання рішення суду.

Як вбачається з повідомлення головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_1 від 12 жовтня 2017 року стягувачу на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання через не надання підтвердження авансового внеску.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положенням ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 3 Закону "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Вказана стаття додатково визначає категорію рішень за якими стягувачі звільняються від сплати авансового внеску, а також коло осіб стягувачів, які звільнені від сплати авансового внеску. Зокрема, від сплати авансового внеску звільняються стягувачі - державні органи.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про банки і банківську діяльність», державний банк в Україні - це банк, сто відсотків статутного капіталу якого належать державі. Державний банк засновується за рішенням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.337 Господарського кодексу України, державний банк, створений за рішенням Кабінету міністрів України на основі державної власності. Статут державного банку затверджується постановою Кабінету Міністрів України. Найменування державного банку повинно містити слово «державний». Держава здійснює повноваження власників щодо акцій (паїв), які належать їй у статутному фонді державного банку, через органи управління державного банку. У разі прийняття рішення про часткове або повне відчуження державою належним їй акції (паїв) державного банку цей банк втрачає статус державного.

З матеріалів справи вбачається, що в ПАТ Родовід Банк запроваджена тимчасова адміністрація від 25 лютого 2016 року, та всіх повноважень органів управління набув Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Скаржник вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який на даний час здійснює тимчасову адміністрацію у ПАТ Родовід Банк та належить державі в особі Міністерства фінансів України, може вважатись державним органом, тому має бути звільнений від сплати авансового внеску, передбаченого ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції правильно вважає таке твердження необґрунтованим, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є стягувачем за даним судовим рішення.

Згідно виконавчого листа та повідомлення про повернення, стягнуті за виконавчим документом кошті необхідно перерахувати на рахунки отримувача ПАТ Родовід Банк , МФОГ 321712, розташованого м. Київ вулиця Півнично Сирецька, 1-3. Тобто в даному випадку стягувачем є ПАТ Родовід Банк, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на що посилається скаржник.

Згідно з п.1 ч.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, а відповідно до п.7 ч.3 цьогоЗаконуоргани державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.4 зазначеного Закону Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Таким чином, розділ ІІ Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який визначає правовий статус Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не відносить Фонд до органів державної влади.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними з наступних підстав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України.

Згідно з вимогами статті 7 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державний банк - це банк, сто відсотків статутного капіталу якого належать державі.

Державний банк створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. При цьому в законі про Державний бюджет України на відповідний рік передбачаються витрати на формування статутного капіталу державного банку. Кабінет Міністрів України зобов'язаний отримати позитивний висновок Національного банку України з приводу наміру заснування державного банку.

Статут державного банку затверджується постановою Кабінету Міністрів України.

Державна реєстрація державних банків здійснюється відповідно до законодавства з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доказів того, що ПАТ Родовід Банк є державним банком заявником суду не надано.

Статтею 379 ЦПК України перебачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому необхідно відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк», а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28.12.2017 року.

Судді