Справа № 595/202/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третіх осіб Бучацького БТІ, Бучацької ДНК про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2016 року в с.Ліщанці Бучацького району помер батько позивачки ОСОБА_3.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Березина,36, с.Ліщанці, Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку.

Позивачка згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності.

Відповідачка згідно поданої заяви на обовязкову частку в спадковому майні не претендує.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

22 березня 2016 року в с.Ліщанці Бучацького району помер батько позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 200709, виданим Ліщанецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Березина,36, с.Ліщанці, Бучацького району Тернопільської області, що підтверджується довідкою № 226/02-17 від 27.02.2017 року, виданою Ліщанецькою сільською радою Бучацькою району, довідкою № 204 від 21.12.2016 року, виданою Бучацьким РБТІ.

Після смерті ОСОБА_3 спадщина відкрилася за заповітом, який був складений ним 24 березня 2010 року і посвідчений секретарем Ліщанецької сільської ради Бучацького району Тернопільської області.

Згідно вказаного заповіту спадкодавець своє майно, в тому числі і житловий будинок в с.Ліщанці, вул.Березина,36, Бучацького району, заповів позивачці ОСОБА_1

Позивачка є спадкоємцем за заповітом, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом із ним, що підтверджується довідкою № 952/02-17 від 28.09.2016 року, виданою Ліщанецькою сільською радою Бучацького району.

Відповідачка від обовязкової частки в спадковому майні відмовляється, що підтверджується заявою ОСОБА_2 про відмову у прийнятті спадщини, наданою Бучацькій державній нотаріальній конторі 25.05.2016 року.

Відповідно до довідки № 988/01-24 від 22.12.2016 року, виданої Бучацькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав ОСОБА_3 до Бучацької держнотконтори не було подано, в звязку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після його смерті на імя ОСОБА_1 є неможливим.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Інших осіб, які б мали право на обовязкову частку згідно ст. 1241 ЦК України судом не встановлено.

Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України, ст.ст.1220-1223, 1233-1236 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, який помер 22 березня 2016 року, а

саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул.Березина,36, с.Ліщанці Бучацького району Тернопільської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4