Справа № 535/1038/16-ц
Провадження № 2/535/28/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2017 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області:

у складі головуючого-судді - Мальцева С.О.,

з секретарем судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Котельва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, Котелевська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

у с т а н о в и в:

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) площею 6,96 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, яка на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0125615, виданого 28.12.1996 року Котелевською районною державною адміністрацією на імя померлої 29 січня 1999 року ОСОБА_4, та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №396, до дня смерті належала ОСОБА_5, який помер 02 липня 2014 року.

Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином.

Позивач ОСОБА_2 у судове не з'явилася, повідомлена належним чином, надала до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області у судове засідання не зявився, до канцелярії суду надали заяву з проханням розглянути справу без участі представника відділу Держгеокадастру, у прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Котелевська державна нотаріальна контора подала до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заперечень не надала.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

21 листопада 2014 року Котелевською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 157/2014 після померлого 02 липня 2014 року ОСОБА_6, на підставі заяви про прийняття спадщини, зареєстрованої Котелевською ДНК 21 листопада 2014 року від імені дружини спадкодавця - ОСОБА_2 (а.с. 31).

Свідоцтва про права на спадщину не видавалися.

Згідно довідки, виданої Великорублівською сільською радою, Котелевського району, Полтавської області 29.10.2014 року за № 608, оригінал якої знаходиться у спадковій справі, на день смерті спадкодавець був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним на час відкриття спадщини проживали: дружина - ОСОБА_2, дочка -ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

В матеріалах спадкової справи інформація про інших спадкоємців відсутня.

Згідно даних матеріалів спадкової справи заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався.

Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

До складу спадкового майна померлого увійшла земельна частка (пай), що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району, Полтавської області, площею 6,96 в умовних кадастрових гектарах, яка на підставі сертифіката серії ПЛ №0125615, виданого 28.12.1996 року Котелевською районною державною адміністрацією, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 27 грудня 1996 року за № 396, яка належала ОСОБА_4, яка померла 29.01.1999 року, спадкоємцем якої був ОСОБА_6, на підставі заповіту, посвідченого ОСОБА_3 сільською радою, Котелевського району, Полтавської області 14.08.1996 року за реєстровим №43.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України, з метою одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ОСОБА_2, прийнявши спадщину, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, але оригінал правовстановлюючого документу на спірну земельну частку, спадкодавцем було втрачено, тому Державним нотаріусом Котелевської ДНК, їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Причина відмови нотаріуса - відсутній оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай) (а.с. 9).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом що посвідчує право на земельну ділянку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтями 328, 392 ЦК передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі.

Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову.

Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а тому він підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач є спадкоємцем за законом та право власності ніким не оспорюється.

Керуючись до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 328, 1218,1216, 1225, ЦК України, ч.1, ч.2 ст. 126, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 118, 119, 174, 197 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, Котелевська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженко ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) площею 6,96 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, яка на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0125615, виданого 28.12.1996 року Котелевською районною державною адміністрацією на імя померлої 29 січня 1999 року ОСОБА_4, та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №396, до дня смерті належала ОСОБА_5, який помер 02 липня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення Котелевського районного суду Полтавської області може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Котелевського районного суду

Полтавської області ОСОБА_12