Справа № 464/9306/15 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/319/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ПАТ «Універсал Банк» - Кузя В.С., представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору; зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 серпня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором №011-2900/756-0093 від 29.08.2007 в розмірі 111900,64 швейцарських франків. (еквівалент 2850246 грн. 94 коп.). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» судові витрати в розмірі 19432 грн. 56 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» судові витрати в розмірі 19432 грн. 56 коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки - відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4в частині вирішення зустрічних позовів.

В своїй апеляційній скарзі та уточненнях до неї просять скасувати рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позови. Вважають, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом не з'ясовано усі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому прийняте рішення є незаконним та необґрунтованим. Зазначають, що в матеріалах справи відсутні оригінали документів, або належним чином завірені копії, що підтверджують отримання відповідачем ОСОБА_3, готівкових коштів. Зазначають, що за договором про надання споживчого кредиту надання кредиту (грошових коштів) здійснюється в іноземній валюті в сумі 127335 швейцарських франків, шляхом зарахування кредитором коштів на поточний рахунок позичальника у цьому банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Фактично зараховані на поточний рахунок кошти у швейцарських франках направлені на продаж на міжбанківському валютному ринку України, а кредит виданий готівкою через касу Банку в доларах США. Таким чином, ОСОБА_3 на момент підписання кредитного договору була введена в оману, щодо істотної умови договору, а саме валюти виконання зобов'язань за договором, а також сукупної вартості кредиту, оскільки фактично їй було видано не визначені умовами договору 127335 швейцарських франків, що дорівнювало еквіваленту 536876,58 гривень у день підписання договору, а 105530 дол. США, що було еквівалентно 532926,50 грн., а графік платежів розрахований і складений таким чином, що неможливим є визначення ні суми обов'язкового платежу, ні абсолютне значення подорожчання кредиту. Зазначають, що грошові кошти позичальником у швейцарських франках фактично не отримувались та Банк документально не довів факт отримання кредиту у швейцарських франках, чим ввів в оману позичальника щодо істотної умови договору, а саме валюти виконання зобов'язань за договором, а також сукупної вартості кредиту, що є характерною ознакою нечесної підприємницької діяльності банку. Також, зазначають, що позичальник останній платіж на виконання умов договору кредиту зробила 10.01.2015 року, строк погашення чергового платежу 10.02.2015 року, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором кредиту повинна бути пред'явлена упродовж шести місяців із моменту настання строк погашення чергового платежу, тобто до 10.08.2015 року. Позов банком пред'явлено 24.11.2015 року, тобто порука припинилася. Також, графік погашення платежів передбачав погашення кредиту у гривнях, а не у швейцарських франках, що теж свідчить про недобросовісність Банку та відповідно про недійсність кредитного договору та припинення договору поруки.

В судове засідання відповідачі за первісним та позивачі за зустрічними позовами не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що їх інтереси в судовому засіданні захищала представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 3, 203, 209, 251, 252, 526, 530, 536, 546, 629, 625, 612, 627, 638, 554, 509, 1048-1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовів, - виходив з того, що 29 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №011-2900/756-0093, згідно якого остання отримала кредит в сумі 127335 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення через 30 років до 10.08.2037 р., сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 4,5 % річних. Згідно п.п.1.1.1. за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 13,5 річних. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 536876,58 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Цільове призначення кредиту - придбання майна За умовами п.п.2.3 видача кредиту за цим договором проводиться на поточний рахунок позичальника.Одночасно з укладенням кредитного договору 29.08.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед позивачем за кредитним договором №011-2900/756-0093 від 29.08.2007 р. в повному обсязі таких зобов'язань.Згідно п.1.2 договору поруки, поручитель засвідчив і погодився, що сума основного договору - 127335 швейцарських франків, що еквівалентно 536876,58 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів - 4,5% річних, розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів - 13,5%, термін повного виконання - до 10.08.2037. Згідно п.1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною. З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Банк Універсальний», що стверджується витягом із статуту ПАТ «Універсал Банк».З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Універсал Банк» 3.02.2015 р., 14.07.2015 р. направляв відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту та виконання зобов'язань забезпечених порукою, однак останні належним чином не відреагували та зобов'язань за вищезгаданими договорами кредиту та поруки не виконали.Судом взято до уваги пояснення представника позивача про те, що при підписанні кредитного договору відповідач погодилась із їх положеннями, у момент підписання не висловлювала заперечень щодо їх окремих положень, свідомо обрала отримання кредиту в швейцарських франках з метою отримати найнижчу процентну річну ставку, того ж дня погодилась на конвертацію і отримала позичену суму в доларах США, еквівалентну в гривнях, в подальшому придбала майно, одночасно був укладений договір поруки. Отже, відповідачі вважали умови договорів справедливими та такими, що відповідають їх волі; бажали та допускали настання цивільно-правових наслідків, пов'язаних із укладенням та виконанням/невиконанням умов такого договору. Саме 29 серпня 2007 року сторонами оспорюваного кредитного договору досягнуто згоди щодо всіх умов даного договору. Відповідач ОСОБА_3 як фахівець в сфері кредитування 29.08.2007 р. ознайомилась і в повній мірі була обізнана зі всіма умовами договору, і саме з дня укладення договору мала можливість оспорювати умови даного договору, якщо вважала їх незаконними, або такими, що порушують її права та законні інтереси, в тому числі при неотриманні швейцарських франків, у випадку отримання суми в меншому розмірі, ніж обумовлено в договорі. Натомість, за весь строк дії договору відповідач без порушень щомісячно вносила обумовлені сторонами договору кредитні кошти, з прив'язкою до розміру 643,66 швейцарських франків, а не до гривні, починаючи з 10.09.2007 р. відповідач вносила регулярно, щомісячно платежі, загалом в розмірі 57573,30 швейцарських франків (тіло кредиту з нарахованими процентами за користування кредитними коштами). Лише після звільнення з банківської установи в грудні 2014 року відповідач у лютому 2015 року почала порушувати умови кредитування.З розрахунку, наданого ПАТ «Універсал Банк» вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 станом на 31.07.2015 р. становить 111900,64 швейцарських франків, з них: прострочена заборгованість по сумі кредиту - 1150,14 швейцарських франків, сума дострокового стягнення кредиту - 107 991,70 швейцарських франків, відсотки - 2711,85 швейцарських франків, підвищені відсотки - 46,95 швейцарських франків. Суд задовольняючи первісний позов прийшов до переконання, що умови кредитного договору від 29.08.2007р. не є несправедливими. Відповідачам перед укладенням договорів банком, на дотримання ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», надано як споживачам фінансової послуги всю повну і необхідну інформацію. Відповідачі отримали саме ту суму, вказану в договорі і необхідну їм для придбання майна, того ж дня уклали договір купівлі-продажу квартири за 530250 грн., що на момент укладення договору купівлі-продажу становить 105000 доларів США, відповідач ОСОБА_3 понад 8 років здійснювала щомісячні платежі за користування кредитом в розмірах, обумовлених оскаржуваним договором.Сторонами укладено кредитний договір на вказану суму з місячним платежем 643,66 швейцарських франків, наявне у графі 3 «грн.» не може бути самостійною підставою для визнання кредитного договору недійсним.З'ясовано, що банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, передавши відповідачу грошові кошти у розмірі та в строк, передбачені укладеним кредитним договором.Протягом строку дії договору, починаючи з 2007 року по лютий 2015 року, відповідач виконувала умови договору, погасила частково тіло кредиту і сплачувала нараховані проценти за користування кредитними коштами.Суд критично оцінив доводи відповідачів з приводу неправильності при обрахунку банком існуючої заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не викликає у суду жодних сумнівів, відповідає доказам по справі та натомість, наданий відповідачами обрахунок, виконаний шляхом конвертації валют у гривню із кінцевою сумою до сплати 58454,73 доларів США і виконаний такий без врахування відсотків річних, а тому є голослівним, непереконливим і не може братись судом до уваги як належний доказ.Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що первісний позов є підставним, позивач повністю довів обставини, на які посилається, відповідачі ж своїх зобов'язань за договорами кредиту та поруки не виконали, та не представили суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача. Тому з відповідачів слід солідарно стягнути заборгованість в розмірі 111900,64 швейцарських франків, що на день ухвалення рішення еквівалентно 2850246,94 грн. (1 швейцарський франк згідно курсу НБУ - 25,471230 грн.).Щодо зустрічних позовів, то суд вважав, що такі не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.Встановлено, що ОСОБА_3 при укладенні кредитного договору з додатками ознайомилась зі всіма умовами і порядком видачі та погашення кредиту, розміром кредиту, розміром відсотків та інших платежів за користування кредитом, строком погашення кредиту та розміром щомісячного мінімального платежу для погашення кредиту, їй була надана вичерпна інформація щодо прогнозованого обсягу сплати відсотків за кредитним договором і вона була проінформована з кінцевою сумою. На момент підписання кредитного договору відповідач була дієздатною особою, банківським працівником, фахівцем з галузі кредитування, мала вибір як іншої банківської установи, так і інших умов кредитування. Підписавши вказаний договір відповідач реалізувала своє право на отримання кредиту на визначених у договорі умовах, тривалий час виконувала його умови.Доводи відповідачів про введення їх в оману через невидачу швейцарських франків, наявність різниці при конвертації позиченої суми в долари США, вказання в графіку грн., а не швейцарських франків і як наслідок недотримання Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть братися до уваги, оскільки сторонами укладений саме такий кредитний договір, на визначених ними умовах. Отже, відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору.При цьому, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про припинення договору поруки, судом враховано наступне.З умов оспорюваного договору поруки від 29.08.2007 вбачається, що сторони обумовили дію договору поруки до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем, що, з огляду на практику Верховного Суду України, не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою пов'язується таке припинення), не дає підстав не застосовувати ч.4 ст. 559 ЦК України. Закінчення строку установленого договором поруки, так само як спив шести місяців від дня настання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим як банком, так і відповідачем останній платіж відповідач ОСОБА_3 здійснила 10.04.2015 року, вимога банком скерувалась на адресу відповідача 14.07.2015 року, з позовом банк звернувся до суду 25.11.2015 року. Аналізуючи наведене суд прийшов до переконання, що позивач пред'явив вимогу до поручителя в межах шестимісячного строку від дня настання основного зобов'язання, а тому вимога за зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів перевіряючи вказане рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині вирішення зустрічних позовів, вважає, що вказані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано 29.08.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №011-2900/756-0093, за яким вказаний відповідач отримала грошові кошти в сумі 127335 швейцарських франків, що еквівалентно було на той час 536876,58 грн., зі сплатою 4,5 % річних, терміном по 10.08.2037 року включно на придбання трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання умов договору цього ж 29.08.2007 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №011-2900/756-0093-Р, за умовами якого вказаний відповідач зобов'язувався відповідати за невиконання позичальником за згаданим кредитним договором усіх його зобов'язань в повному обсязі.

Аналізуючи доводи зустрічних позовів та висновки суду першої інстанції у цій частині позовних вимог колегія суддів виходить з такого.

Що стосується доводів про відсутність доказів про отримання позичальником готівкових коштів у сумі договору, то дійсно позивачем не заперечувалось та підтверджується матеріалами справи, що безпосередньо готівкових коштів у валюті договору відповідач ОСОБА_3 не отримувала, однак за її заявою у день укладення кредитного договору Банком за отримані позивачем на її розрахунковий рахунок кредитні кошти (швейцарські франки) було придбано долари США у розмірі 105537,58, які позичальнику і видані готівкою (заява на купівлю іноземної валюти за іншу іноземну валюту а.с. 269, виписка з особового рахунку відповідача ОСОБА_3 а.с. 32, заява на видачу готівки а.с. 103, 121).

Факт отриманні коштів у доларах США позичальник не заперечувала, а крім цього факт отримання кредитних коштів позичальником непрямо підтверджується і фактом тривалого виконання нею умов укладеного договору кредиту у період з 2007 року по 2015 рік.

Зважаючи на вказане, даний довід не слід вважати обґрунтованим та таким, що свідчить про недійсність кредитного договору. Зважаючи на вказане слід вважати і помилковим посилання апелянтів на постанову Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 2.07.2014 року, як таку, що жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції та до даних правовідносин не застосовується.

Факт отримання кредитних коштів на відповідний рахунок у валюті договору та подальше розпорядження ними (придбання іншої валюти) знову ж спростовує доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір не відповідає вимогам закону, оскільки позичальник отримала кредитні кошти у іншій валюті ніж валюта кредитування, зобов'язана ж погашати у валюті зазначеній у кредитному договорі.

Зважаючи на викладені належним чином у кредитному договорі умови договору, серед яких валютою договору є швейцарські франки, помилкове зазначення у додатку №2 до договору «Графік платежів» скорочення «грн.» у відповідних графах не слід вважати таким, що впливає на дійсність договору, оскільки така помилка є очевидною та була зрозумілою сторонам на час укладення договору, що підтверджується, неможливістю, у випадку розрахунку вказаних у графіку сум в українських гривнях здійснити погашення кредиту у передбачений у договорі строк на умовах договору (зокрема, щодо відсотків річних за користування кредитними коштами). Вказане знову ж підтверджується належним виконанням умов договору позичальником протягом більш як семи років саме у прив'язці до валюти договору, у відповідності до обумовленого сторонами графіку погашення, зрідка з певним протермінуванням.

Що стосується вцілому доводів про непоінформованість перед укладенням договору відповідно до вимог закону, зокрема, і ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про умови кредитування, зокрема, сукупну вартість кредиту, наслідки отримання кредиту, тощо, то такі знову ж не слід вважати обґрунтованими, оскільки, як вбачається із матеріалів справи (кредитний договір, додатки до нього (перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту; графік платежів; згаданий договір забезпечення (а.с. 12-31), - позичальник була детально ознайомлена із умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту, можливими наслідками невиконання, чи неналежного виконання його умов, іншою інформацією необхідною для можливості спрогнозувати свої дії при отримані кредиту та необхідність його повернення. Крім цього, додатково про те, що позичальник належним чином усвідомила умови кредитування та необхідність та умови повернення кредиту свідчать і її дії по виконанні його умов належним чином протягом більш як семи років (розрахунок заборгованості із зазначенням платежів погашення кредиту а.с. 5-8).

Додатково про дійсність договору, невиконання його умов належним чином позичальником з травня 2015 року, виникнення заборгованості у вказаному у первісній позовній заяві розмірі та необхідність її погашення свідчать і розрахунок заборгованості а.с. 5-8, листи вимоги до позичальника та поручителя а.с. 34, 35, а також і той факт, що рішення суду в частині задоволення первісного позову відповідачами не оскаржено та таке фактично має преюдиційне значення для встановлення вказаних обставин.

Враховуючи вказане не слід вважати обґрунтованими і доводи скарги в частині зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим, які аналогічні доводам, що стосується визнання недійсним договору кредиту.

В частині ж пропуску шестимісячного строку з вимогою до поручителя з дня здійснення останнього платежу позичальником та звернення про дострокове погашення суми договору, то такі спростовані фактом здійснення останнього платежу позичальником не у січні 2015 року, а у квітні 2015 року, звернення з вимогами про дострокове погашення заборгованості до відповідачів Банком у липні 2015 року та звернення до суду з даним первісним позовом у листопаді 2015 року.

Безпідставність вказаних доводів визнано у судовому засіданні суду апеляційної інстанції безпосередньо і представником позивачів за зустрічними позовами.

Про безпідставність вимог скарги в частині згаданого зустрічного позову свідчить і правова позиція Верховного Суду України у Постанові 6.07.2016 року у справі №6-1199цс16, що прийнята в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковою до застосування.

Зважаючи на наведене доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати безпідставними, як і посилання на правові позиції Верховного Суду України у Постановах, що прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, які слід вважати помилковими.

Тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Рішення ж суду як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які посилається суд першої інстанції та згадані вище, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 1 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра