Єдиний унікальний номер 242/2879/16-ц Номер провадження 22-ц/775/545/2017
Головуючий у 1 інстанції Пирогова Л.В.
Доповідач Груіцька Л.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Груіцької Л.О.,

суддів: Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.,

секретар Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Бахмут апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Новогродівці Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійних захворювань на підприємстві,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16.06.2016 р. звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання на підприємстві. Позивач зазначив, що більше 36 років працював у вугільній промисловості у шкідливих і небезпечних умовах праці. В результаті праці в цих умовах на ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» він захворів на хронічний бронхіт ІІ в фазі затихаючого загострення прикореневий і нижньочастковий пневмофіброз, вібраційна хвороба ІІ (вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з дегенеративно-дистрофічними змінами у вигляді деформуючого артрозу І ст.. міжфалангових, запястково - п'ясткових суглобів, деформуючого артрозу І ст.. ліктьових суглобів), хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.). Ці хвороби згодом були визнані професійними, що підтверджується випискою МСЕК від 2015 р. та актом по формі П-4. Висновком МСЕК йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60%. Внаслідок професійного захворювання, він знаходився як на стаціонарному, так і на амбулаторному лікуванні, в результаті чого отримав, матеріальну та моральну шкоду. Просив суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 50000 грн. 00 коп.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2017 року позов ОСОБА_1, задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 18000 гривень, а також в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

В апеляційній скарзі ДП «Селидіввугілля» просить скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не повно з'ясовано обставини справи, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції :

- необґрунтовано послався на ст. 23 ЦК України, оскільки правовідносини між сторонами виникли з трудових відносин, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню;

- суд не звернув уваги на те, що позивач не надав жодного документу в обґрунтування наявності моральних страждань;

- не обґрунтував суму моральної шкоди, яку стягнув з відповідача;

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать телефонограми, зареєстровані в Журналі телефонограм від 16 березня 2017 року за №№ 1020,1021,1022( а.с.82-83). Позивачка та представник третьої особи суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність ( а.с.85-86,88-89). Представник відповідача у судове засідання апеляційного суду не з'явився, причини неявки суд не повідомив, відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України вважається таким, що не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП «Селидіввугілля» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,що згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.11.2015 р. затвердженого начальником Селидівського міжміського Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Донецькій області, Головним державним санітарним лікарем міста Селидове та Новогродівка, складеного 30.11.2015 р. на ВП «Шахта «Росія» м. Новогродівка, Донецької області, ОСОБА_1 встановлено діагноз: «Хронічний бронхіт ІІ в фазі затихаючого загострення, прикореневий і нижньочастковий пневмофіброз, ЛНІ-ІІ ст.. захворювання професійне, встановлено вперше; Вібраційна хвороба ІІ (вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з дегенеративно-дистрофічними змінами у вигляді деформуючого артрозу І ст.. міжфалангових, запястково - п'ясткових суглобів, деформуючого артрозу І ст.. ліктьових суглобів) - захворювання професійне, встановлено вперше; Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст..) по класифікації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - захворювання професійне, встановлено вперше.

Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, локальної вібрації та виробничого шуму, які перевищували гранично - допустимі нормативи.

Причиною виникнення професійного захворювання є недосконалість технологічних процесів, перевищення концентрації пилу на робочих місцях ГРОЗ, запиленість гірничих виробок шахт складала 40 мг/м3 до 200 мг/м3 при ГДК - 10 мг/м3, перевищення еквівалентних рівнів локальної вібрації та виробничого шуму на робочих місцях ГРОВ, відсутність на підприємстві ЗІЗ від шуму та локальної вібрації.

Відповідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 09.12.2015 р. серія АБ №0039565, виданої Обласною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлено вперше 09.12.2015 р., ступінь втрати професійної працездатності 60% з 09.12.2015 року, безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ушкодження здоров'я позивача сталося під час виконання ним трудових обов'язків саме на ДП «Селидіввугілля», яке відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України не забезпечило небезпечні умови праці своєму працівнику, що покладає на відповідача обов'язок згідно із законодавством, а саме ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати йому моральну шкоду.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У п. п.2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач з 16.08. 1981 року по 19.12.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 09.12.2015 р. серія АБ №0039565, виданої Обласною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлено вперше 09.12.2015 р., ступінь втрати професійної працездатності 60% з 09.12.2015 року, безстроково.

Апеляційний суд не бере до уваги в обгрунтування апеляційної скарги доводи апеллянта у тій частині, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на ст. 23 ЦК України, оскільки правовідносини між сторонами виникли з трудових відносин, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню,суд не звернув уваги на те, що позивач не надав жодного документу в обґрунтування наявності моральних страждань, не обґрунтував суму моральної шкоди, яку стягнув з відповідача, оскільки розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про те, що саме в період роботи у відповідача були порушені права позивача на безпечні і здорові умови праці, тому відповідач відповідно до діючого законодавства повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Визнаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, перебування останнього на лікуванні у зв'язку із трьома професійними захворюваннями, встановлення втрати працездатності, що свідчить про порушення у зв'язку з цим нормального укладу життя і обґрунтовано при встановленні по трьом професійним захворюванням втрати працездатності вперше, визначив таке відшкодування у розмірі 18 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.О. Груіцька

Судді: Г.В. Новікова

Л.П. Никифоряк