АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Леонтюк Л.К.
№22-ц/796/ 888/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №753/4612/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Левенця Б.Б., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» - Коршуна ОлександраАнатолійовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача 5 500,00 грн. витрат на правову допомогу та вирішити питання судового збору.

В мотивування вимог посилалася на те, що 19 серпня 2015 року ТОВ «РАДА» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

He погоджуючись з вище зазначеним позовом, 23.10.2015 року ОСОБА_3 через уповноваженого представника адвоката Горового О.В. звернулася до суду із запереченням проти позовних вимог ТОВ «РАДА» по справі № 753/15608/15-ц, суддя Леонтюк Л.К., про відмову у задоволенні позову через відсутність заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

23 грудня 2015 року рішенням суду відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

16 січня 2016 року ТОВ «РАДА», не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду м. Києва, звернулося до Апеляційного суду міста Києва з апеляційною скаргою.

22.02.2016 року ОСОБА_3 вимушена була знову звернутися за юридичною допомогою до адвоката Горового О.В. з приводу представництва в Апеляційному суді м. Києва щодо написання заперечення проти апеляційної скарги ТОВ «РАДА» по справі № «53/15608/15-ц, про відмову у задоволенні апеляційної скарги та участі в засіданнях.

23 лютого 2016 року Апеляційний суд міста Києва перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду першої інстанції виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу ТОВ «РАДА» відхилив, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2015 року залишив без змін.

Однак, для того щоб захистити свої порушені права, підтвердити факт відсутності заборгованості перед ТОВ «РАДА» та забезпечити юридичний супровід в суді першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_3 змушена була звернутися за юридичною допомогою до Адвокатського об'єднання «АЛІАС», у зв'язку з чим понесла юридичні витрати на оплату послуг адвокатів на загальну суму 5 500 грн. 00 коп., що підтверджується договором № 57/15 від 23.10.2015 року, відповідним актом та квитанцією про оплату юридичних послуг.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 2 800 гривень 45 копійок та судовий збір у розмірі 275гривень 60 копійок, а разом 3 076 гривень 05 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ТОВ «Рада» - Коршун О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що в матеріалах справи відсутня ухвала, за якою особу, яка надає правову допомогу, зокрема, адвоката Горового О.В., було допущено до участі у справі. Виходячи з норм діючого законодавства, дії адвоката Горового О.В., які він здійснював в процесі судового розгляду справи, повинні розцінюватися як представництво інтересів відповідача.

Аналогічна правова позиція щодо вищевикладеного зазначена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, в ухвалі від 14.08.2013 року №6-16739св13 та в ухвалі від 22.01.2014 року №6-43329св13.

В судовому засіданні представники відповідача ТОВ «Рада» апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу у розмірі 3 076,05 грн., яка була надана у іншому судовому провадженні.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що в провадженні суду з 21 серпня 2015 року перебувала на розгляді цивільна справа № 753/15608/15-ц, провадження №2/753/7311/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Оскільки позивач не є фахівцем в галузі права та юридично не обізнана, то для захисту своїх порушених прав і законних інтересів звернулася за правовою допомогою до адвоката, який має досвід роботи та може надавати юридичну допомогу.

Так, 23 жовтня 2015 року між позивачем та Адвокатським об'єднанням «АЛІАС» в особі керуючого партнера Горового О.В., який діє на підставі Статуту, було укладено договір №57/15 про надання юридичних послуг адвокатами в справі про представництво інтересів замовника з питань захисту його інтересів як відповідача в Дарницькому районному суді м. Києва за позовом ТОВ «Рада» до замовника справа № 753/15608/15-ц, а також в суді апеляційної та касаційної інстанцій (а.с. 18)

Згідно п. 1.2 договору послуги замовнику виконавець буде надавати через своїх представників - адвокатів Горового О.В., який відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» має право на заняття адвокатською діяльністю, відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія KB «0011330, видане за рішенням Київської міської КДКА від 25.05.1999 року № 5 Головою Ради адвокатів міста Києва Рафальською І.В. (а.с.88)

Відповідно до п. 3.1 договору за надання юридичних послуг адвокатами виконавця з приводу захисту інтересів замовника в суді, замовник зобов'язується сплачувати виконавцю винагороду в розмірі 550 гривень, без ПДВ, за годину роботи представника виконавця в інтересах замовника.

Згідно п.3.2 договору позивач сплатила на виконання умов договору суму в розмірі - 5 500, 00 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією №ПН433799 (а.с.20), після підписання акта прийому-передачі наданих замовнику послуг адвокатами виконавця (а.с. 19) та відповідно до рахунку №12 від 25.02.2016 року (а.с.80).

За правилами ч.3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Захист порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи, проте порядок їх стягнення визначений у ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що питання про стягнення понесених витрат на правову допомогу вирішується судом при ухваленні судового рішення і не може бути предметом окремого судового позову.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, та є судовими витратами. Суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині. (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК).

Стаття 88 ЦПК України передбачає, що відшкодуванню підлягають лише витрати на правову допомогу, що надається стороні в процесі розгляду цивільної справи.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Суд першої інстанції у порушення норм законодавства не звернув уваги на те, що питання про стягнення понесених витрат на правову допомогу вирішується судом при ухваленні судового рішення і не може бути предметом окремого судового позову.

Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені ОСОБА_3 у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду певної справи в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

З позовної заяви та доданих документів вбачається, що позивач звернувся в суд з позовом про стягнення судових витрат, які вона понесла при розгляді іншої цивільної справи.

Згідно з ч. 1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У разі не вирішення судом питання про судові витрати, суду, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи надано, можливість ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст.220 ЦПК).

Таким чином, чинним законодавством України передбачений спеціальний механізм компенсації учаснику цивільної справи витрат, пов'язаних з оплатою вартості правової допомоги. Такі вимоги не можуть бути предметом розгляду в окремому цивільному провадженні.

Вбачається, що заявлена вимога про стягнення витрат за надання правової допомоги не підлягає захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатись таке питання, оскільки порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Такі витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки

За таких обставин, колегія судді приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з позивача ОСОБА_3 на користь ТОВ «Рада» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32грн.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішень суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» - Коршуна ОлександраАнатолійовича - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» про відшкодування шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді