Справа № 265/5547/17
Провадження № 2/265/1541/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 грудня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.,

за участю секретаря Куксенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2017 року позивач уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5А/07-05, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10914,85 доларів США, для придбання автотранспортного засобу, із встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 13 % річних.

14 листопада 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 5А/07-05 від 01 червня 2007 року, відповідно до якого за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 17,5 % та терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 01 червня 2013 року, згідно графіку який є невід'ємною частиною кредитного договору.

01 червня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 5А/07-05 від 01 червня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого відповідач зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитних договорів.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахував позичальнику грошові кошти в розмірі 10914,85 доларів США. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали умови кредитного договору, не повернули кредит та не сплатили проценти за користування ним, у звязку із чим станом на 10 квітня 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 442901,20 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом та відсотками 6949,22 доларів США, що еквівалентно 187448,22 гривень за курсом НБУ станом на 10.04.2017 року -26,97 гривень, штраф за пропуск платежів 5970,76 гривень. Просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором № 5А/07-05 від 01.06. 2007 року у розмірі 193418,98 гривень.

Представник позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом та витрати повязані з публікацією в пресі оголошення 420 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належними чином шляхом публікації оголошення про виклик його на розгляд справи до суду у газеті «Урядовий кур»єр».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином за адресою його реєстрації, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5А/07-05, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10914,85 доларів США, для придбання автотранспортного засобу, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17,5 % та терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 01 червня 2013 року, згідно графіку який є невід'ємною частиною кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 5А/07-05 від 01.06.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки від 01 червня 2007 року, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором.

Однак відповідачі всупереч умовам кредитного договору не здійснюють платежів для погашення суми заборгованості за кредитом та нарахованими процентам, чим порушують взяті на себе договірні зобов'язання.

Приписами статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з нормами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином.

За правилами статей 525, 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявними в матеріалах справи документами, а саме довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом підтверджено, що позичальником не здійснювались платежі згідно умов кредитного договору.

Тим самим, враховуючи викладене, судом встановлено існування у ПАТ «ВіЕйБі Банк» суб'єктивного цивільного права щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у зв'язку з встановленим фактом порушення відповідачами його умов.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Крім того, частиною 2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали умову кредитного договору, не повернули кредит та не сплатили проценти за користування ним, а тому станом на 10 квітня 2017року утворилась заборгованість у розмірі 193418,98 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом та відсотками 6949,22 доларів США, що еквівалентно 187448,22 гривень за курсом НБУ 26,97 гривень, штраф за пропуск платежів 5970,76 гривень.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради.

Згідно даних Лівобережної РА Маріупольської міської ради відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно даних Лівобережної РА Маріупольської міської ради відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки на теперішній час м.Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідачів і звільняють їх від обов'язку по оплаті штрафів на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 5970,76 гривень не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи той факт, що суду не було надано доказів щодо належного виконання відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умов кредитного договору, то суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення з відповідачів підлягають задоволенню за виключенням нарахованого штрафу, внаслідок чого з відповідачів на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 187448,22 гривень.

Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у солідарному порядку у розмірі 2811,72 гривень по 1405,86 гривень з кожного.

Крім того, з відповідачів на користь банку підлягають стягненню витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення 420 гривень, по 210 гривень з кожного.

Керуючись статтями 60, 88, 212-215, 218, 224- 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4», , заборгованість за кредитним договором № 5А/07-05 від 01 червня 2007 року в сумі 6949 (шість тисяч девятсот сорок девять) доларів США 22 цента, що за курсом 26,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.04.2017 року складає 187448 (сто вісім десять сім тисяч чотириста сорок вісім) гривень 22 копійки, та витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі в сумі 420 гривень, по 210 гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір в розмірі 2811,72 гривень, по 1405,86 гривень з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя