Справа № 203/3900/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Булеці А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_11, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. Нещодавно йому стало відомо, що нібито між ним та ОСОБА_5 03.04.2015 року було укладено договір купівлі-продажу квартири. На підставі цього договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, для забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за договором позики. 10.03.2016 року спірна квартира була відчужена ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу ОСОБА_8 З копії договору купівлі-продажу від 03.04.2015 року йому стало відомо, що останній від його імені було укладено представником ОСОБА_6 за довіреністю, посвідченою 02.04.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 Посилаючись на те, що нікому довіреність на розпорядження належним йому майном не видавав, не мав намірів відчужувати квартиру, гроші від продажу квартири не отримував та особи ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 йому не відомі, позивач просив суд визнати недійсною з моменту підписання довіреність, посвідчену 02.04.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_9; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 03.04.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_10; а також витребувати із чужого незаконного володіння належну йому квартиру.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами факт належності йому на праві власності спірної квартири, а також, що останній не мав намірів відчужувати квартиру та не підписував довіреність на представництво його інтересів на імя ОСОБА_6

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в судові засідання на неодноразові виклики не зявились, про причини своєї неявки не повідомили.

Треті особи - приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_9 та приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, в наданих заявах просили проводити розгляд справи без їх участі.

Третя особа - приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_11, повідомлень про вступ до участі у справі у відповідності до ч.3 ст.36 ЦПК України не подавала.

Представник іншої третьої особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, просив прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалі справи, що ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 заперечував факт належності саме позивачу спірної квартири, посилаючись на ненадання останнім належних доказів цьому та, зокрема, посилався на те, що в наданих позивачем копіях договорів купівлі-продажу щодо придбання ОСОБА_4 частин спірної квартири на товарній біржі «Феміда» не зазначено дату народження ОСОБА_4, його місце проживання та ідентифікаційний номер, а тому неможливо ідентифікувати, що саме позивачем було придбано спірну квартиру.

Разом з тим, вказані заперечення суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме: наданими позивачем копіями договору купівлі-продажу від 04.12.1997 року 45/100 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.18-19); договору купівлі-продажу від 23.10.1997 року 55/100 частин вказаної квартири (а.с.20-21); витягом КП «ДМБТІ» від 19.06.2007 року, щодо державної реєстрації права власності на квар- тиру за ОСОБА_4 на підставі зазначених вище договорів (а.с.17); технічним паспортом на квартиру, виготовленим КП «ДМБТІ» станом на 10.01.2007 року за замовленням власника ОСОБА_4 (а.с.23-24); довідкою КП «ЖГ Кіровського району» №1470 від 23.02.2016 року та відміткою у паспорті серії ЕК 398255 на імя позивача щодо його реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 з 12.03.1998 року (а.с.16,22); договору від 01.02.2010 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території між КВ ЖРЕП Кіровського району та ОСОБА_4, як власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.25-28).

Копії вказаних документів, а також наявність їх оригіналів у позивача, які були надані останнім та оглянуті судом під час розгляду справи, в повній мірі підтверджує набуття у передбаченому законом порядку саме позивачем ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру.

Також під час розгляд справи встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.04.2015 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №288 було посвідчено довіреність, згідно тексту якої ОСОБА_4 за попередньо досягнутою усною домовленістю уповноважив ОСОБА_6 бути його представником у відповідних органах та установах і підприємствах, що зазначені в довіреності, з питань продажу за ціну та на умовах на свій розсуд належної йому квартири АДРЕСА_1 (а.с.114).

03.04.2015 року між ОСОБА_6, що діяв від імені ОСОБА_4 на підставі зазначеної вище нотаріальної посвідченої довіреності, та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №201 (а.с.86).

В подальшому між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, для забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за договором позики.

На підставі заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.01.2016 року у цивільній справі №203/5308/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики, право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_7

10.03.2016 року між останнім та відповідачем ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим №377 (а.с.161-164).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час право власності на спірну квартиру на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу зареєстровано за відповідачем ОСОБА_8 (а.с.165-166).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно положень ст.ст.237,244,245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом з тим ч.3 ст.216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Так, відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

При цьому за змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що довіреність від 02.04.2015 року на імя ОСОБА_6 на розпорядження належною йому квартирою №2 по вул.Сєрова,4 в м.Дніпропетровську він не видавав та не підписував, не мав намірів відчужувати квартиру, гроші від продажу квартири не отримував та особи ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 йому не відомі.

Заперечуючи проти позову представник відповідача ОСОБА_7 посилався на те, що позивачем не доведено належними доказами відсутність його волевиявлення на видачу довіреності та факту її не підписання. При цьому, також зазначав про необґрунтовану відмову суду в задоволенні клопотання відповідача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи для встановлення факту виконання підпису в довіреності від 02.04.2015 року від імені позивача останнім або іншою особою.

Разом з тим, суд враховує, що висновок експерта є одним із видів доказів на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

А відповідно до ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення та суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2016 року за заявою ОСОБА_4 Кіровським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0000595 за ч.1 ст.358 КК України, за фактом підробки офіційного документу, який видається установою та надає права на власність квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 (а.с.143).

В рамках вказаного кримінального провадження за постановою слідчого Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої №13/1.1-588 від 02.02.2017 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» довіреності на представництво від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_6 від 02.04.2015 року, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Зазначена експертиза була призначена та проведена у передбаченому КПК України порядку в рамках відкритого кримінального провадження, з попередженням експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

Враховуючи підстави та предмет позову, висновок експертизи містить інформацію щодо предмета доказування у розглядаємій цивільній справі, а тому, з огляду на положення ст.ст.58,59 ЦПК України суд вважає цей висновок належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, перевіряючи вказаний висновок експертизи в сукупності з іншими письмовими доказами по справі, суд враховує наступне.

Згідно витребуваних судом за клопотанням сторони позивача матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення довіреності від 02.04.2015 року вбачається, що в у вказаній довіреності довірителем зазначено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м.Кривий Ріг, ІН НОМЕР_1, паспорт серії АН 231538, виданий Васильківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 18.12.2003 року (а.с.114).

При посвідченні вказаної довіреності нотаріусу було надано паспорт серії АН 231538, виданий Васильківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 18.12.2003 року на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.115).

Також нотаріусу було надано довідку про присвоєння ОСОБА_4 ідентифікаційного номеру НОМЕР_1, видану ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська 20.10.1999 року за підписом начальника відділу ОСОБА_12 та скріплену печаткою для довідок (а.с.116).

Разом з тим, з листа ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 28.11.2016 року вбачається, що паспорт громадянина України серії АН 231538, виданий 25.03.2004 року Васильківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на імя іншої особи. За обліками ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, з 12.03.1998 року значиться зареєстрованим ІНФОРМАЦІЯ_4 по паспорту громадянина України серії ЕК 398255, виданому Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.03.1997 року (а.с.146-147).

Зазначена інформація співпадає з даними оглянутого під час розгляду справи в суді паспорту на імя позивача, копія якого залучена до матеріалів справи, з якого вбачається, що місцем народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено м.Ташкент, номер та серія паспорту ЕК 398255, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.03.1997 року (а.с.15-16).

З копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, оригінал якої оглянуто судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_4 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та відповідна довідка видана ДПА у Кіровському районі 23.05.1998 року за підписом голови ДПА ОСОБА_13 і скріплена гербовою печаткою (а.с.16).

Таким чином, при порівнянні вказаних документів вбачається, що серія та номер паспорту на імя позивача ОСОБА_4, дані про його місце народження, найменування органу, яким видано паспорт та дату його видачі не збігаються з даними паспорту, що надавався нотаріусу від імені ОСОБА_4 при посвідченні довіреності 02.04.2015 року.

Відрізняється від особи позивача і зображення на фотокартці у паспорті, що надавався нотаріусу при посвідчені довіреності.

Крім того, дата видачі паспорту серії АН 231538, що надавався нотаріусу, відрізняється від дати видачі паспорту вказаної серії та номеру згідно інформації, наведеної в листі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 28.11.2016 року.

З довідки при присвоєння ідентифікаційного номеру, що надався нотаріусу при посвідченні довіреності 02.04.2015 року вбачається, що зазначений в ній номер співпадає з номером, присвоєним позивачу ОСОБА_4 Проте, вказана довідка відрізняється від даних довідки, виданої позивачу, в частині дати її видачі, печатки та назви органу, яким вона видана, а також анкетних даних та посади службової особи, що її підписала.

Вказані обставини та досліджені судом письмові докази в своїй сукупності безумовно свідчать про те, що довіреність від 02.04.2015 року позивачем на імя ОСОБА_6 не видавалась, позивач не мав наміру відчужувати належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, відповідними повноваженнями ОСОБА_6 не наділяв та укладений останнім в подальшому від імені позивача на підставі довіреності договір купівлі-продажу від 03.04.2015 року не схвалював, в звязку з цим належна позивачу на праві власності квартира вибула з володіння позивача поза його волею.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання на підставі ст.ст.203,215 ЦК України недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідченого 03.04.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10; а також в частині витребування на підставі ст.ст.387,388 ЦК України з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 спірної квартири.

В задоволенні позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 02.04.2015 року позивачу слід відмовити, оскільки, як встановлено судом під час розгляду справи, вказана довіреність була видана на підставі документів, що мають ознаки підробки, позивачем не видавалась та не підписувалась, а тому, як односторонній правочин, з огляду на положення ч.2 ст.207, ч.2 ст.215, ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України є нікчемною та не потребує визнання її недійсною в судовому порядку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. по 275 грн. 60 коп. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.202,203,207,215,216,228,236,237,244,245,330,387,388 ЦК України, ст.ст.3,10,11,27,31,36,58-61,88,169,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_11, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_4, від імені якого по довіреності діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений 03 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованому в реєстрі за №201.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. по 275 грн. 60 коп. з кожного з відповідачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак