У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року в праві за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та при будинкової території,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 6 звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та при будинкової території. Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідачі, які є власниками квартири АДРЕСА_1, отримують послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, проте не сплачують їх вартість унаслідок чого за період з 1 вересня 2005 року до

1 грудня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 19 878,40 грн, яка підлягає стягненню на його користь.

Справа судами слухалась неодноразово.

Ухвалою колегії судів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 7 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду від 8 жовтня 2014 року скасовано справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 10 вересня 2015 року було уточнено позовні вими щодо стягнення з відповідачів заборгованість в розмірі 19 878, 40 грн за період з

1 вересня 2005 року по 1 грудня 2013 року в рівних частинах з кожного та залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_6

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 9 834,80 грн (по 1 966,96 грн) з кожного.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою від 7 грудня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 жовтня

2015 року залишено без змін.

Не погодившись із заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року та ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Разом із тим ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Враховуючи те, що підстави пропущення строку на касаційне оскарження судових рішень є поважними, зазначене клопотання підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ч. 1 ст. 1, ст. 7, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 179 ЖК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного - житлового фонду», ст. 360, ч.ч. 1, 2 ст. 901 ЦК України та виходив із того, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1/5 частці кожному. Заборгованість за надані послуги утримання і обслуговування будинку, інших споруд та прибудинкової території за період з 1 лютого 2011 року по 1 грудня

2013 року складала 9 834,80 грн. Тарифи на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у зазначений період встановлено рішеннями виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 12 серпня 2008 року № 333 та від 26 квітня 2011 року № 178.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 9 834,80 грн (по 1 966,96 грн) з кожного.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

1 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та при будинкової території, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна