Номер провадження: 22-ц/785/6775/17
Номер справи місцевого суду: 501/3936/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору дарування частково недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 липня 2017 року, -

встановила:

27 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом який в подальшому було уточнено до ОСОБА_3, та просила:

- визнати спільним майном, придбаним під час шлюбу подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в рівних частках по 1/2 за кожним, земельну ділянку, площею 0,057 га та садовий будинок, розташовані за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ (Іллічівськ), с/т «Портовик» 4 лінія, ділянка №37.

- визнати частково недійсним договір дарування садового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ (Іллічівськ), с/т «Портовик» 4 лінія, ділянка №37, від 17 червня 2015 року, укладений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, та зареєстрований за №1108 і посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5

- визнати частково недійсним договір дарування земельної ділянки №37 кадастровий номер земельної ділянки :02:020:0058, розташованої за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ (Іллічівськ), с/т «Портовик» 4 лінія, від 17 червня 2015 року, укладений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та зареєстрований за №1114 і посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 (т.1 а.с.141-145).

Посилаючись на те, що при оформленні оспорюваних договорів дарування у нотаріуса, позивач давала згоду на це, але вважала, що покійний чоловік дарує лише свою частину дачного будинку і земельної ділянки. Також вона (позивачка) вважала, що це договір довічного утримання її чоловіка та її самої. До того ж ОСОБА_6 зазначала, що вона хотіла свою частину у спірному майні подарувати своїм онукам.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2016 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано спільним майном, придбаним під час шлюбу подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в рівних частках по 1/2 за кожним, земельну ділянку, площею 0,057 га та садовий будинок, розташовані за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ (Іллічівськ), с/т «Портовик» 4 лінія, ділянка №37.

Визнано частково недійсним договір дарування садового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ (Іллічівськ), с/т «Портовик» 4 лінія, ділянка №37, від 17 червня 2015 року, укладений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, та зареєстрований за №1108 і посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5

Визнано частково недійсним договір дарування земельної ділянки №37 кадастровий номер земельної ділянки :02:020:0058, розташованої за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ (Іллічівськ), с/т «Портовик» 4 лінія, від 17 червня 2015 року, укладений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та зареєстрований за №1114 і посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 має право на 1/2 частину земельної ділянки та садового будинку, які були придбані нею з померлим чоловіком під час шлюбу, та належить кожному з них на праві спільної сумісної власності. У звязку з цим, ОСОБА_4 міг розпоряджатись тільки своєю часткою у спільному майні та не позбавляти позивача права власності на її частину у спільному майні.

Також ОСОБА_2 не мала намірів відчужувати спірне майно, яке належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя, а вважала, що надає згоду на укладення договору довічного утримання, по якому відповідач прийняв на себе обовязок довічно утримувати свого батька, який в той час тяжко хворів.

Згідно ч.2 ст.717 ЦК України, договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 17.06.2015 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 оформлено договір дарування садового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, с/т «Портовик», 4 лінія, ділянка №37, який складається з: садового будинку літ. «А» з допоміжними будівлями та спорудами загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м., «Б» - сарай, №1-4 дворові споруди, та земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,057 га, що розташована за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, с/т «Портовик», 4 (четверта) лінія, ділянка 37, кадастровий номер земельної ділянки :02:020:0058 (т.1 а.с.24-26, 33-35).

З вказаних договорів вбачається, що вони укладені за заявою дружини дарувальника ОСОБА_2, яка надала згоду на дарування чоловіком ОСОБА_4 дачного будинку і земельної ділянки сину ОСОБА_3 (т.1 а.с.30).

ОСОБА_2 людина похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), тобто на день укладення договору 17 червня 2015 року, була у віці 81 року. Позивач з липня 2014 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, с/т «Портовик», 4 лінія, ділянка №37 (т.1 а.с.6 зв.). А згідно акту від 27 грудня 2015 року, складеного сусідами та затвердженого Головою садового товариства «Портовик», позивач ОСОБА_2 постійно мешкає у спірному будинку з 1987 року та ніколи нікуди не виїжджала (т.1 а.с.147).

Вказані земельна ділянка та садовий будинок за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, с/т «Портовик», 4 лінія, ділянка № 37 були придбані під час шлюбу ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_4, з яким вона перебувала у шлюбі з 27 листопада 1954 року.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 грудня 2015 року відомостей про реєстрацію за ОСОБА_2І права власності на нерухоме майно відсутні.

Оскільки майно було придбане під час шлюбу, документи були оформлені на імя ОСОБА_4.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини 1 статті 61 Сімейного кодексу України, обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З положення частини 1 статті 68 Сімейного кодексу України вбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 та частини 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивачка ОСОБА_2 дійсно надала письмову згоду своєму померлому чоловіку на укладення угоди з їх сином (відповідачем ОСОБА_3О.), але вона не мала наміру дарувати сину свою частину будинку, про що зазначила письмово в особистій заяві (т.1 а.с.56).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. А відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин судом може бути визнано недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Верховний Суд України у справі № 6-202цс15 від 21 жовтня 2015 року висловив правову позицію відповідно до застосування вимог статей 203, 717 Цивільного кодексу України. Де вказав, що сам по собі факт прочитання нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволені позову про визнання цього договору недійсним.

В цьому ж Висновку вказано, що вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоровя, та потребу у звязку з цим догляду й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла, як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальнику обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо.

Так, судом встановлено, що позивач не мала намірів відчужувати спірне майно, яке належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя, а вважала, що надає згоду на укладення договору довічного утримання, по якому відповідач прийняв на себе обовязок довічно утримувати свого батька, який в той час тяжко хворів.

Згідно ч.2 ст.717 ЦК України, договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Наявність помилки в діях позивачки підтверджується наявними та підтвердженими матеріалами справи доказами, а саме: вік позивачки та її померлого чоловіка; стан здоровя померлого чоловіка, який в той час потребував сторонньої допомоги, яку вона за своїм віком та матеріальним станом надати не мала можливості; спірний будинок є її єдиним місцем постійного проживання; фактично майно не передавалось відповідачу (сторони залишились в тому стані, що і були до укладення договору дарування); позивач продовжує проживати та користуватись своїм майном і по сьогодні.

Таким чином, враховуючи, що при укладанні договорів дарування спірного майна недодержані вимоги закону, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, та ці договори не відповідають дійсному волевиявленню позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: ст. 304; п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9