АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/13/17 Доповідач - Хома М.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Костів О. З., Загорський О. О.,

секретар - Романюк Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства УкрСиббанк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання недійсним договору поруки та за позовом публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ПАТ УкрСиббанк предявило позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, та з врахуванням уточнень до позову просило солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 288 162,64 швейцарських франків, з яких: 174 168,00 швейцарський франків заборгованість за кредитом, 113 994,64 швейцарський франків заборгованість по процентах, а також пеню за неналежне виконання умов кредитного договору в розмірі 160 381,73 грн., з яких: 45 198,74 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 115 182,99 грн. пеня за прострочення сплати процентів. Вимоги обґрунтовані тим, що 27 липня 2007 року між АКІБ УкрСиббанк, найменування якого змінено на ПАТ УкрСиббанк, та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого банк надав відповідачці кредит в іноземній валюті в сумі 180 000 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення до 25 липня 2028 року. Згідно з умовами договору, погашення кредиту та сплата процентів повинна відбуватися щомісячно. Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором 25.02.2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1, згідно якого останній несе солідарну відповідальність по зобов'язаннях ОСОБА_1 за кредитним договором. Відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, внаслідок чого виникла зазначена заборгованість.

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 предявив позов, в якому просив визнати недійсним договір поруки №1 від 25 лютого 2009 року, укладений від його імені з АКІБ УкрСиббанк в якості забезпечення кредитного договору №0, що укладався між ОСОБА_1 та АКІБ УкрСиббанк, обґрунтовуючи позов тим, що спірний договір він не підписував.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 листопада 2014 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 до ПАТ УкрСиббанк задоволено. Визнано недійсним договір поруки №1 від 25.02.2009 року, укладений між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2

Позов ПАТ Укрсиббанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ Укрсиббанк заборгованість за кредитним договором №0 від 27.07.2007р. в розмірі 288 162,64 швейцарських франків, з яких: 174 168,00 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 113 994,64 швейцарських франків - заборгованість за процентами, а також пеню за неналежне виконання умов кредитного договору у розмірі 160 381,73грн., з яких: 45 198,74 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 115 182,99 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. В задоволенні позову ПАТ Укрсиббанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ УкрСиббанк відмовити. Вказує, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим. Суд невірно відхилив її заяву про застосування строків позовної давності. Так як умовами договору передбачено погашення кредиту частинами щомісячно, тому початок перебігу для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань окремо. Крім цього, для вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік, однак суд стягнув пеню за весь час кредитної заборгованості. Також, стягуючи борг в іноземній валюті, суд не переконався, чи наявна у позивача генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій.

В апеляційній скарзі ПАТ УкрСиббанк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ УкрСиббанк задовольнити в повному обсязі. Вказує, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки висновок почеркознавчої експертизи від 15 грудня 2015 року №1.1.-330/15, який став підставою для задоволення позову ОСОБА_2, не відповідає положенням Методичних рекомендацій Почеркознавча експертиза. Крім цього, на банк покладено витрати за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 6 768,00 грн, що не відповідає рахунку експерта.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Від ПАТ УкрСиббанк надійшла заява про слухання справи у відсутності їх представника. Від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що її представник не має змоги прибути у судове засідання. Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, так як представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 був присутній у судовому засіданні 14.12.2016 року, надав пояснення по справі, поважних причин неможливості його явки у судове засідання 12.01.2017 року не зазначено, а тому колегія суддів вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності сторін.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ УкрСиббанк не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - до часткового задоволення, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ПАТ УкрСиббанк, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на дату розгляду справи ОСОБА_1 не подано, а судом не здобуто доказів сплати боргу. Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності суд виходив з того, банком не пропущено такий строк у звязку з тим, що кредитним договором та додатком до нього передбачено кінцевий термін погашення кредиту не пізніше 25.07.2029 року та п.8.8. кредитного договору сторони встановили, що строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення до повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив з того, що останній не підписував договір поруки №1 від 25.02.2009 року, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 15 грудня 2015 року №1.1.-330/15.

Колегія суддів погоджується частково з висновками суду першої інстанції, а саме вважає правильним вирішення позовних вимог ОСОБА_2

Так, з договору поруки №1 від 25.02.2009 року вбачається, що він укладений між ПАТ Укрсиббанк та ОСОБА_2

Згідно висновку почеркознавчої експертизи від 15.12.2015 року №1.1-330/15, підписи від імені ОСОБА_2 в рядках поручитель оригіналу договору поруки №1 від 25.02.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ Укрсиббанк, виконані не ОСОБА_2

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 визнавав договір поруки чи вчиняв будь-які дії на його виконання, які б свідчили про визнання ним цього договору.

За таких обставин суд вірно визнав цей договір недійсним.

Доводи апеляційної скарги ПАТ Укрсиббанк про те, що висновок почеркознавчої експертизи від 15.12.2015 року №1.1-330/15 не є належним доказом, так як не відповідає вимогам науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, надані для порівняння підписи ОСОБА_2 не є умовно-вільними, вільні взірці підпису надані лише на 8 аркушах, в той час як бажано надавати не менше 15 документів із вільними зразками підпису, в рішенні суд обмежився лише посиланням на висновок експерта, без наведення мотивів, чи проведена експертиза з урахуванням Методичних рекомендацій, колегія суддів оцінює критично, так як з матеріалів справи вбачається, що після надання судом за клопотанням експерта додаткових зразків підписів у матеріалах справи була достатня для експерта кількість взірців підписів для проведення почеркознавчої експертизи. В апеляційній скарзі ПАТ Укрсиббанк не наведено таких порушень при проведенні почеркознавчої експертизи, які б давали підстави для сумніву в правильності висновку експерта. Висновок експерта не суперечить іншим матеріалам справи.

Окрім цього, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

За таких обставин, оцінивши висновок експерта відповідно до ст. 212 ЦПК України, у сукупності з іншими доказами, суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Також судом вірно стягнуто з ПАТ УкрСиббанк в користь ОСОБА_2 понесені ним витрати за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 6 768,00 грн., так як саме така сума зазначена експертом у довідці про витрати на проведення почеркознавчої експертизи, яка надіслана суду разом з висновком експертизи. У листі експерта від 8.05.2015 року №18/19/15-22 зазначено, що оплату вартості експертизи проведено ОСОБА_2 в повному обсязі.

Що ж стосується вирішення позовних вимог ПАТ УкрСиббанк про стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що судом невірно відмовлено у застосуванні строків позовної давності щодо частини кредиту та процентів, а тому рішення суду в цій частині слід змінити щодо суми стягнення, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між АКІБ УкрСиббанк, який змінив своє найменування на ПАТ УкрСиббанк, та ОСОБА_1, укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Згідно умов кредитного договору, АКІБ УкрСиббанк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 180 000 швейцарських франків, а остання зобов'язалася повернути кредит частинами, сплатити відсотки та виконати інші зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі до 25.07.2028 р.

Зокрема, згідно графіка погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору, ОСОБА_5 зобовязалася щомісячно, починаючи з лютого 2008 року, вносити банку 729 швейцарських франків на погашення кредиту. Крім цього, згідно розділу 1.3 кредитного договору, відповідачка зобовязувалась сплачувати проценти, які нараховуються щомісяця в останній робочий день та сплачуються в з 1 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані такі проценти.

Згідно п.4.1 договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, згідно умов даного договору.

Отже, умовами договору передбачено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг та проценти частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку.

ОСОБА_1 неналежно виконує свої обовязки щодо повернення отриманого кредиту та сплати процентів, у звязку з чим виникла заборгованість, яка згідно розрахунків позивача складає 288 162, 64 швейцарських франків, з яких: 174 168 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 113 994,64 швейцарських франків - заборгованість по процентах, та нарахована пеня за неналежне виконання умов кредитного договору за період 12 місяців до звернення з позовом в суд у розмірі 160 381,73 грн., з яких: 45 198,74 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 115 182,99 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Таким чином, вимоги ПАТ УкрСиббанк про стягнення простроченої заборгованості та дострокове повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та пені, є обгрунтованими.

Однак, висновок суду про те, що банком не пропущено строк позовної давності у звязку з тим, що кредитним договором та додатком до нього передбачено кінцевий термін погашення кредиту не пізніше 25.07.2029 року та п.8.8. кредитного договору сторони встановили, що строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення до повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування, колегія суддів вважає помилковим.

Судом першої інстанції не враховано, що 04.12.2013 року позивач направив ОСОБА_1 вимогу, яку остання отримала 10.12.2013 року, про погашення простроченої заборгованості протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги, у випадку неусунення порушень на 32 день банк вимагає достроково повернути суму кредиту в повному обсязі та сплатити проценти. Оскільки ОСОБА_1 не погасила до 9 січня 2014 року прострочену заборгованість, тому строк виконання зобовязання був змінений з 25.07.2029 року на 10.01.2014 року.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України визначено строк позовної давності тривалістю три роки, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції при вирішенні питання щодо позовної давності не враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі №6-154цс15 (постанова від 30.09.2015 року), згідно якої початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредитку) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічно, у правовій позиції в справі №6-2520цс15 (постанова від 6 квітня 2016 року) Верховним Судом України зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність (ст.257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 внесла 22.09.2008 року, а на погашення процентів 30.10.2009 року, що стверджується довідкою- розрахунком заборгованості за кредитом.

В правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-1457цс16 від 9 листопада 2016 року розяснено правила переривання перебігу позовної давності. Зокрема, якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

У даному випадку заборгованість про кредиту та заборгованість по процентах є різними самостійними частинами боргу, строк давності по яких слід рахувати для кожної частини окремо.

Жодних платежів на погашення кредиту, починаючи з жовтня 2008 року, ОСОБА_1 не вносила.

Внесенням 30.10.2009 року платежу по сплаті процентів ОСОБА_1 визнала борг за процентами, чим було перервано строк позовної давності саме по частині боргу, що стосується процентів, а не кредиту в цілому.

Строк погашення чергового платежу по кредиту за жовтень 2008 року настав 25.10.2008 року, однак кошти не були внесені.

Отже, позовна давність щодо повернення чергового платежу по кредиту за жовтень 2008 року обчислюється з 26.10.2008 року та закінчується 26.10.2011 року, за листопад 2008 року розпочинається 26.11.2008 року та закінчується 26.11.2011 року, та аналогічно, усі наступні чергові платежі аж до платежу за грудень 2010 року, позовна давність по якому розпочалася 26.12.2010 року та закінчилася 26.12.2013 року.

Щодо процентів строк позовної давності розпочав перебіг з 26.11.2009 року, так як з врахуванням п.1.3.4 кредитного договору сплачений 30.10.2009 року платіж по процентах включає нараховані проценти за вересень 2009 року. Проценти за жовтень 2009 року згідно умов договору повинні бути сплачені з 1 по 25 листопада 2009 року, однак сплачені не були, тому 26 листопада 2009 року щодо цього чергового платежу розпочався перебіг позовної давності та закінчився 26.11.2012 року. Аналогічно платежу по процентах за жовтень 2009 року, рахується перебіг позовної давності щодо наступних чергових платежів по процентах аж до платежу за листопад 2010 року включно, позовна давність по якому розпочалася 26 грудня 2010 року та закінчилася 26 грудня 2013 року.

З врахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності та моменту предявлення позову (15.01.2014 року) слід відмовити у стягненні із ОСОБА_1 у звязку з пропуском ПАТ УкрСиббанк строку позовної давності по періодичних платежах на погашення кредиту за 27 місяців - за період з жовтня 2008 року по грудень 2010 року включно, що складає суму 19 683 швейцарських франків (27 місяців х 729 швейцарських франків), та щодо періодичних платежів по сплаті процентів, за 14 місяців за період з жовтня 2009 року по листопад 2010 року включно, що складає суму 23 911, 93 швейцарських франки.

Твердження у позовній заяві ПАТ УкрСиббанк про те, що ОСОБА_1 не вносить коштів на погашення кредиту з квітня 2009 року, є голослівним та спростовується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що коштів на погашення кредиту ОСОБА_1 не вносила з жовтня 2008 року, а останній платіж на погашення процентів нею здійснено у жовтні 2009 року на суму 1 051, 95 швейцарських франків.

Додаткову угоду №1 від 25.09.2009 року колегія суддів не вважає перериванням строку позовної давності щодо суми кредиту, так як нею перенесено строки сплати прострочених процентів за період жовтень 2008 року січень 2009 року на 2014 рік, питання щодо простроченої заборгованості за кредитом у цій угоді не вирішувалося.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та процентами слід змінити, застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення періодичних платежів згідно графіка погашення кредиту та процентів, зменшивши загальну суму стягнення на 43 594, 93 швейцарських франків (19 683 швейцарських франків заборгованості за кредитом + 23 911, 93 швейцарських франків заборгованості за процентами).

Отже, до стягнення із ОСОБА_1 підлягає сума 244 567, 71 швейцарських франків (288 162, 64 - 43 594, 93 швейцарських франків), з яких 154 485 швейцарських франків заборгованість за кредитом, 90 082, 71 щвейцарських франків заборгованість по процентах.

Рішення в частині стягнення пені слід залишити без змін. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом неправомірно стягнуто пеню за весь період прострочення та невірно відмовлено у застосуванні строку позовної давності щодо пені, колегія суддів вважає безпідставними, так як із розрахунку пені (т.1 а.с. 43) вбачається, що пеня нарахована банком, починаючи з 10.01.2013 року, за 12 місяців до звернення із позовом в суд, тобто в межах строку спеціальної позовної давності. Тому підстав для зміни рішення в цій частині колегія суддів не вбачає.

Підстави для застосування строку позовної давності до всієї суми позову відсутні, так як строк виконання зобовязання щодо повернення усієї суми кредиту та належних позивачу процентів був змінений на 10 січня 2014 року, а вже 15 січня 2014 року предявлено позов, тобто в межах строку позовної давності.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в ПАТ УкрСиббанк генеральної ліцензії та письмового дозволу на здійснення валютних операцій спростовуються Банківською ліцензією від 24 грудня 2001 року №75, виданою АКІБ УкрСиббанк Національним банком України, а також Дозволами №75-1, №75-2 від 24 грудня 2001 року та від 9 листопада 2002 року відповідно, виданими АКІБ УкрСиббанк Національним банком України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства УкрСиббанк - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 серпня 2016 року змінити, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_1 з 288 162, 64 швейцарських франки до 244 567, 71 швейцарських франки, з яких 154 485 швейцарських франків заборгованість за кредитом, 90 082, 71 щвейцарських франків заборгованість по процентах.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6