01 грудня 2017 року
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя - Кучина Н.Г.
секретар - Довбенко Г.В.
з участю представниа заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення , -
ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт травмування та перебування у полоні в період виконання обов`язку військової служби з 30 серпня по 26 грудня 2014 року у контрольованих Російською Федерацією іррегулярних збройних формуваннях на окупованій території Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
В обгрунтування заяви, заявник вказує, що він 15 липня 2014 року уклав 3-річний контракт з Національною гвардією України і був зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 (1-ша Президентська бригада оперативного призначення імені гетьмана Петра Дорошенка) на посаду санітарного інструктора 3-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення (3-го батальйону резервістів). Для проходження військової служби він був направлений на схід України в зону антитерористичної операції.
З кінця лютого на початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків, почали окупацію Кримського півострова. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.
Після незаконної анексії Кримського півострова, в квітні 2014 року Російська Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).
11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Донецькому та Луганському регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих "Донецької Народної Республіки" та "Луганської Народної Республіки", однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою.
Як підсумок, Україною за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей.
В заяві також зазначається, що 29 серпня 2014 року він виконував бойові завдання в районі Іловайська. Під час виходу через так званий «зелений коридор» біля с. Червоносільське Амросіївського району Донецької області, їхня колона потрапила в засідку. Внаслідок вибуху він був дезорієнтований та оглушений.
30 серпня 2014 року він разом з бійцями добровольчого батальйону «Донбас» потрапили в полон до проросійських бойовиків в «ДНР». Медична допомога пораненим не надавалась, їх періодично взимку виводили на вулицю та вимагали виконувати різного роду роботу.
Час від часу їх викликали до російських військовослужбовців, які здійснювали командування проросійськими бойовиками. Вони закликали їх перейти на сторону «ДНР», піддавали психологічному тиску, змушували витирати ноги на українському прапорі. У якості способів катування використовували електричний струмта дибу- знаряддя катувань у середньовіччі.
01 грудня 2014 року його дуже жорстоко було побито, майже 2 дні був непритомний, тоді його було доставлено в Комунальну лікувально-профілактичну установу «Донецьке обласне клінічно територіальне медичне об`єднання», де провели комплексне лікування та обстеження.
26 грудня 2014 року його разом з іншими військовополоненими було звільнено. 29 грудня 2014 року він повернувся із зони проведення бойових дій на сході України та був направлений на лікування.
В результаті травм, захворювань, після побоїв під час перебування в полоні з 30 серпня по 26 грудня 2014 року, позивач отримав 80% працездатності та отримав ІІ групу інвалідності.
За станом здоров`я був змушений припинити дію військового контракту та звільнитися з лав військової частини НОМЕР_1 .
Встановлення юридичного факту травмування та перебування у полоні в період виконання обов`язку військової служби з 30 серпня по 26 грудня 2014 року у контрольованих Російською Федерацією іррегулярних збройних формуваннях на окупованій території Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України заявнику необхідно для отримання статусу жертви міжнародного збройного конфлікту.
Представник заявника в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила заяву задоволити.
Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з"явились, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.11.2017 року, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ясний, Магаданської області, Росія, житель АДРЕСА_1 .
08 квітня 2015 року ОСОБА_2 отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , яке дає йому право користуватися пільгами для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Відповідно до витягу з наказу від 15 липня 2014 року ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 (1-ша Президентська бригада оперативного призначення імені гетьмана ОСОБА_3 ) на посаду санітарного інструктора 3-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення (3-го батальйону резервістів).
Для проходження військової служби ОСОБА_2 був направлений на схід України в зону антитерористичної операції, що стверджується витягом з наказу № 148 від 18.07.2014 року.
29 серпня 2014 року він виконував бойові завдання в районі Іловайська. Під час виходу через так званий «зелений коридор» біля с. Червоносільське Амросіївського району Донецької області, їхня колона потрапила в засідку. Внаслідок вибуху він був дезорієнтований та оглушений.
30 серпня 2014 року ОСОБА_2 разом з бійцями добровольчого батальйону «Донбас» потрапили в полон до проросійських бойовиків в «ДНР». Медична допомога пораненим не надавалась, їх періодично взимку виводили на вулицю та вимагали виконувати різного роду роботу.
Час від часу їх викликали до російських військовослужбовців, які здійснювали командування проросійськими бойовиками. Вони закликали їх перейти на сторону «ДНР», піддавали психологічному тиску, змушували витирати ноги на українському прапорі. У якості способів катування використовували електричний струмта дибу- знаряддя катувань у середньовіччі.
01 грудня 2014 року ОСОБА_2 дуже жорстоко було побито, майже 2 дні він був непритомний, тоді його було доставлено в Комунальну лікувально-профілактичну установу «Донецьке обласне клінічно територіальне медичне об`єднання», де провели комплексне лікування та обстеження.
29 серпня 2014 року ОСОБА_2 виконував бойові завдання в районі Іловайська. Під час виходу через так званий «зелений коридор» біля с. Червоносільське Амросіївського району Донецької області, їхня колона потрапила в засідку. Внаслідок вибуху він був дезорієнтований та оглушений. 30 серпня 2014 року він разом з бійцями добровольчого батальйону «Донбас» потрапили в полон до проросійських бойовиків в «ДНР».
Відповідно до довідки № 3 від 24.02.2016 року, виданої В/Ч № НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_2 29.08.2014 року одержав посттравматичне ураження слухового апарату у виглдя повної глухоти на ліве вухо.
Згідно з акта № 104/15 про нещасний випадок (у тому числі поранення) вбачається, що нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.
Постановою військово-лікарської комісії державної установи "Територіальне медичне обєднання МВС України по Рівненській області" встановлено, що ОСОБА_2 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
В результаті травм, захворювань, після побоїв під час перебування в полоніз 30 серпня по 26 грудня 2014 року, позивач отримав 80% працездатності та відповідно до довідки МСЕК № 0408761 отримав ІІ групу інвалідності.
З висновку експерта № 61 встановлено, що травми, отримані в зоні бойових дій відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
За станом здоров`я ОСОБА_2 був змушений припинити дію військового контракту та звільнитися з лав військової частини НОМЕР_1 .
Всі ці обставини підтверджуються відповідними письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Зі змісту вказаних статей, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом (ч. 1-3, ст. 17 Конституції України).
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 85 Конституції України, до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.
Президент України забезпечує державну незалежність, національну безпеку і правонаступництво держави; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює Раду національної безпеки і оборони України (пункти 1, 17, 18 частини 1 статті 106 Конституції України).
Відповідно до пунктів 19 та 20 частини першої статті 106 Основного Закону України, Президент України вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Наведені вище положення Конституції України знайшли свій розвиток у нормах Закону України «Про оборону України» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
У статті 1 Закону України «Про оборону України» наведено визначення збройної агресії - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
З урахуванням наведених норм слід дійти висновку, що встановлення такого факту має безпосередній зв`язок та випливає із компетенції конституційних, політичних органів (суб`єктів) - Верховної Ради України, Президента України, які наділені дискреційними повноваженнями у відповідних сферах.
Підтвердженням такої позиції є прийняття парламентом та Президентом України низки актів, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
Так, за приписами статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», прийнятого Верховною Радою України 15 квітня 2014 року, цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
У подальшому, Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІІІ затверджено Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).
Також, Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-УІІІ схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви), та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі, посилаються і заявники в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
В Україні таким уповноваженим державним органом є Рада національної безпеки та оборони України.
Відповідно до статті 107 Конституції України, Рада національної безпеки і оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України. Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України.
Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28-30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
Крім того, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, де зазначено м. Донецьк (Донецька міська рада).
З огляду на викладене, факт збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України, є загальновідомим і не підлягає доведенню.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід"ємне право на життя і здоров"я ОСОБА_2 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.
Як роз"яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 був травмований, захворів та знаходився з 30 серпня по 26 грудня 2014 року в полоні на території окупованої частини Донецької області та те, що встановлення даного факту ОСОБА_2 необхідно для встановлення статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215, 234, 256, 259 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити юридичний факт травмування та перебування у полоні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період виконання обов"язку військової служби з 30 серпня по 26 грудня 2014 року у контрольованих Російською Федерацією іррегулярних збройних формуваннях на окупованій території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Кучина Н.Г.