АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №755/7714/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1150/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року відмовлено в задоволені позову Публічного акціонерного товариства КомерційнийБанк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір приєднання відповідно до положень ст. 634 ЦК України. Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-16цс15.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2011 року, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 29 лютого 2016 року становить 11 804,22 грн., яка включає в себе 2 733,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6 092,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 940,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 538,30 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-8).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, суд виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено наявності укладеного між сторонами договору.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2011 року ОСОБА_3 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанку», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_3 ознайомилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилась з ними. Також ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис в заяві (а.с.10, зворот).

Відтак, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася, про що розписалась у заяві-анкеті (а.с.10). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Матеріали справи не містять доказів оспорення відповідачем факту укладення кредитного договору, відкриття йому рахунку та отримання кредитної картки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 30,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.12).

Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором від 29 липня 2011 року, внаслідок чого станом на 29 лютого 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 11 804,22 грн., яка включає в себе 2 733,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6 092,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 940,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 538,30 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-8).

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається активне користування відповідачем кредитною карткою, що включало в себе як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки. Відтак ОСОБА_3 своїми діями підтвердила наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі накопичувальним порядком.

Усі нарахування, зазначені у розрахунку заборгованості, є прозорими, простими для сприйняття та такими, що не потребують будь-яких спеціальних знань для їх сприйняття та аналізу.

ОСОБА_3 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому вказані суми підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, як такий, що прийнятий за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Натомість постанова Верховного Суду України у справі №6-16цс15 стосується договірного підвищення строку позовної давності, а не укладання договору шляхом приєднання позичальника до Умов та правил надання банківських послуг, а тому висновки викладені у вказаній постанові не є такими, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи викладене, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 893,80 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2011 року в розмірі 11 804 (одинадцять тисяч вісімсот чотири) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 893 (дві тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль