УхвалА

іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Журавель В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 березня 2008 року між комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит в сумі 89 600 доларів США зі сплатою 11,90% річних терміном до 25 березня 2038 року. У той же день на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором банком із ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») було укладено договір факторингу, за яким право вимоги за кредитним договором від 26 березня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 28 листопада 2012 року уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу, за яким право вимоги за кредитним договором від 26 березня 2008 року, укладеним з ОСОБА_4, перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». Також між тими ж сторонами було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за договором іпотеки від 26 березня 2008 року.

ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги кредитора не реагував, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 666 097 грн 38 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2008 року, що станом на 1 березня 2013 року складала 666 097 грн 38 коп., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 623 821 грн 68 коп.; заборгованість по відсотках в розмірі 31 370 грн 45 коп., пеня в розмірі 10 905 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, встановленою за згодою іпотекодержателя та іпотекодавця в договорі іпотеки, що становить 502 770 грн 38 коп., або на підставі оцінки майна суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

В апеляційному порядку справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2008 року, що станом на 1 березня 2013 року складала 666 097 грн 38 коп., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 623 821 грн 68 коп.; заборгованість по відсотках в розмірі 31 370 грн 45 коп., пеня в розмірі 10 905 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, встановленою за згодою іпотекодержателя та іпотекодавця в договорі іпотеки, що становить 502 770 грн 38 коп., або на підставі оцінки майна суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, дійшов правильного висновку про те, що відповідачем отримано кредит в іноземній валюті на придбання житла, яке використовується як постійне місце проживання відповідача та членів його сім'ї. При цьому правильно зазначив, що відповідач, як позичальник, належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого наявні підстави для стягнення з нього кредитної заборгованості разом із штрафними санкціями, розмір яких судом визначено відповідно до умов кредитного договору та вимог закону. Відповідачем належними доказами не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, а позивачем набуто право вимоги по цьому договору.

Суд дійшов правильного висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань і не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Посилання касаційної скарги на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримувало генеральної ліцензій на право здійснення валютних операцій безпідставні, оскільки на момент видачі кредиту у комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», з яким відповідачем було укладено кредитний договір була наявна відповідна ліцензія на право здійснювання операцій, визначених ч. 1 пп. 5-11, ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо незаконності набуття позивачем прав вимоги за укладеним між ним та банком договором іпотеки безпідставні, так як договір про передачу прав вимоги за іпотечним договором, укладений 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в установленому законом порядку недійсним не визнавався.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

В.І. Журавель