Справа № 522/5773/17
Провадження №2/523/3865/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за участю представника відповідача ОСОБА_3, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2, кошти за договором позики від 19.12.1999 року в сумі 1 900,00 доларів США (еквівалент 51 129,00 грн.), а також з посиланням на вимоги ст. 625 ЦК України три проценти річних в сумі 4 374,68 грн., та встановлений індекс інфляції в сумі 47 517,67 грн. В обгрунтування вимог посилався на те, що 19.12.1999 року він передав ОСОБА_4 1 900,00 доларів США, про що дружина ОСОБА_4, - ОСОБА_5 склала відповідну розписку. Строк повернення коштів зазначено 01.06.2000 року. В обумовлений строк, ОСОБА_4, кошти отримані в позику не повернув. В 2001 році ОСОБА_4, помер, спадкоємцем першої черги за законом є син померлого, відповідач у справі ОСОБА_2 Таким чином, позивач із посиланням на вимоги ЦК України 2004 року, просив стягнути зазначену суму позики з спадкоємця померлого боржника за грошовим зобов'язанням. Поважність причин пропуску строку позовної давності позивач не зазначив, із заявою про поновлення строку не звертався.

Представник відповідача вимоги позову не визнав та пояснив, що до виниклих правовідносин взагалі не можуть застосовуватися положення ЦК України 2004 року, оскільки договір позики укладено в 1999 році строк повернення в 2000 році отже правовідносини регулюються за правилами ЦК України в редакції 1963 року. Крім того, зазначив, що відповідач ОСОБА_2, не є належним відповідачем у справі, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2004 року встановлено, що саме ОСОБА_5, отримала позику, а не ОСОБА_4, а обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ. Також зазначив, що за правилами ст. 75 ЦК України (1963 року) суд застосовує наслідки пропуску позовної давності не залежно від заяви сторін, разом із тим, посилаючись на вимоги ст. 267 ЦК України (2004 року) звернувся із заявою про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що між ОСОБА_1, як позикодавцем з одного боку та ОСОБА_5, як позичальником з іншого боку, 19.12.1999 року було укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_1, передав а ОСОБА_5, отримала позику в розмірі 1 900,00 дол.США, та зобов'язалася повернути кошти в зазначеному розмірі в строк до 01.06.2000р. На підтвердження отримання коштів за договором позики, ОСОБА_5, було особисто складено відповідну розписку. В строк визначений договором позики, позичальник кошти не повернула. Зазначені обставини встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2004 року, яке набрало законної сили (а.с. 68), та яким в позові ОСОБА_1, до ОСОБА_5, було відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2, який є спадкоємцем померлого ОСОБА_4, не є належним відповідачем у справі, оскільки спадкодавець ОСОБА_4, будь-які кошти від позивача ОСОБА_1, не отримував, а отже не був стороною договору позики, а саме не був позичальником.

Посилання позивача ОСОБА_1, на протоколи допиту ОСОБА_5, (а.с. 70-79), суд до уваги не приймає, оскільки при кожному допиті ОСОБА_5, давала різні показання. Так при першому допиті пояснила, що вона начебто отримала кошти разом із покійним чоловіком (а.с. 71), при наступному допиті вже зазначила, що кошти отримав покійний чоловік і виїхав до Ізраїлю, а про отримання цих коштів чоловіком, вона навіть не знала (а.с. 75), та вже згодом, на вимогу ОСОБА_1, склала розписку про те, що це вона отримала кошти (а.с. 75).

Суд не застосовує наслідки спливу позовної давності (відмова в позові) про що заявив представник відповідача, оскільки при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить та воно не порушувалося ОСОБА_2, а тому суд відмовляє в позові ОСОБА_1, у зв'язку із зверненням до неналежного відповідача.

Крім того, суд роз'яснює, що відповідно до п.15.5 Перехідних положень до ЦПК України, оскарження рішення суду першої інстанції відбувається шляхом подачі апеляційної скарги через суд який ухвалив рішення.

Керуючись ст. 374 ЦК України (1963року), ст. ст. 11-13, 76-81, 263-268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 27 грудня 2017 року

Суддя: