У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Черніцької І.М.

при секретарі судового засідання Бойко І.І.

за відсутності сторін

розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного ощадного банку України про визнання договору кредиту припиненим ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Державного ощадного банку України (далі банк) про визнання договору кредиту від 24.12.2007 року припиненим, посилаючись на виконання зобовязання в повному обсязі.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що рішеннями Тернопільського міськрайонного суду стягнуто з нього на користь банку заборгованість по договору кредиту від 24.12.2007 року. Посилаючись на те, що він повністю виконав рішення суду та сплатив заборгованість за договором, просив визнати припиненим договір кредиту.

26 грудня 2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, а саме транспортного засобу марки Мерседес Бенс 108CDI, 2000 року випуску, фіолетового кольору, державний номерний знак ВО 7070АА, номер кузова НОМЕР_1 до набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування заяви позивач вказує, що на виконанні в Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження від 29 квітня 2013 року про стягнення з нього на користь банку заборгованості по кредиту. В рамках примусового виконання судових рішень, 20 травня 2013 року державним виконавцем складено акт опису і арешту майна, у тому числі транспортного засобу марки Мерседес Бенс 108CDI, 2000 року випуску, фіолетового кольору, державний номерний знак ВО 7070АА, номер кузова НОМЕР_1. 28 грудня 2017 року призначено торги з примусової реалізації належного йому транспортного засобу.

Посилаючись на наведене та те, що невжиття заходів забезпечення позову щодо зупинення реалізації арештованого майна, у випадку задоволення позову про визнання договору кредиту припиненим, призведе до порушення прав позивача та вимагатиме від нього додаткових коштів та зусиль для повернення майна у власність, просив забезпечити позов шляхом зупинення реалізації арештованого майна.

Суд, розглянувши заяву та матеріали позову, вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В судове засідання сторони не викликались.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В силу вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 липня 2011 року ( справа №2-4167/2011) стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором кредиту №237 від 24.12.2007 року у розмірі 21 082,83 євро, що еквівалентно 243 689,58 грн., 1700 грн. судового збору та 120 витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 грудня 2012 року ( справа № 1915/16411/12) стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором кредиту за №2537 від 24.12.2007 року у розмірі 4 445,34 євро, що згідно офіційного курсу становить 45 920,36 грн. та 459,20 грн. судового збору.

Вказані рішення суду набрали законної сили та видано виконавчі листи.

З листа Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби від 21.06.2017 року встановлено, що на виконанні в Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження від 29 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку боргу на загальну суму 291 889,14 грн. на підставі виконавчих листів, виданих Тернопільським міськрайонним судом за № 2-4167/11 від 19.07.2011 року та за № 1915/16411/2012 від 01.03.2013 року.

09 липня 2012 року державним виконавцем накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони відчуження.

20 травня 2013 року складено акт опису і арешту майна, що належить ОСОБА_1, у тому числі транспортного засобу марки Мерседес Бенс 108CDI, 2000 року випуску, фіолетового кольору, державний номерний знак ВО 7070АА, номер кузова НОМЕР_1.

Згідно відповіді банку від 26 травня 2017 року, рішення суду боржником не виконано. 21 червня 2017 року державним виконавцем направлено заяву на реалізацію транспортного засобу належного ОСОБА_1

22 грудні 2017 року позивач подав позов про визнання договору кредиту за №237 від 24.12.2007 року припиненим, оскільки банк достроково стягнув всю суму заборгованості по кредиту, а відповідачем дану заборгованість виплачено.

У порядку забезпечення даного позову позивач просить зупинити реалізацію арештованого майна.

Встановлено, що реалізація арештованого транспортного засобу здійснюється в порядку примусового виконання рішень Тернопільського міськрайонного суду від 05 липня 2011 року та від 28 грудня 2012 року, що набрали законної сили.

Відповідно до розяснень викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, визначено умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Примусова реалізація арештованого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, врегульованих Законом України "Про виконавче провадження", ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Таким чином, реалізація арештованого та описаного транспортного засобу здійснюється в порядку примусового виконання рішень суду, що набрали законної сили, а заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, призведуть до зупинення їх виконання.

Крім того, даний вид забезпечення позову не є співрозмірним із предметом позову про визнання договору кредиту припиненим. Положеннями ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для закінчення виконавчого провадження, у тому числі, шляхом фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом або визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Отже, визнання договору кредиту припиненим не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

У випадку виконання боржником обовязку згідно виконавчого документа він вправі звернутись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Слід також зазначити, що в силу вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом зупинення продажу арештованого майна у випадку предявлення позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У даному випадку позивачем подано позов про визнання договору кредиту припиненим.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, вважаю, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного ощадного банку України про визнання договору кредиту припиненим слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259-261, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного ощадного банку України про визнання договору кредиту припиненим відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику .

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення. Якщо ухвала суду не була вручена у день її складення, учасник справи має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текс ухвали складений 27 грудня 2017 року.

ГоловуючийОСОБА_3