АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/68/16-ц Номер провадження 22-ц/786/176/17Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

При секретарі:.ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зобовязання здійснити ремонтні роботи, стягнення судових витрат та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 25 грудня 2014 року Хорольським районним судом Полтавської області було розглянуто цивільну справу № 547/1710/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за участю третіх осіб Семенівської сільської ради, комунального підприємства «Комунпобутсервіс» про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири. Рішенням суду позов було задоволено частково, стягнуто із відповідачів по 388 грн., вартості відновлюваного ремонту, по 600 грн. моральної шкоди, по 1215 грн. вартості проведеної експертизи та судові витрати на загальну суму 3897 грн. 60 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 16.01.2015 року стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 250 грн. витрат позивачки на проведення будівельно-руйнівних робіт, повязаних із проведенням експертизи.

За результатами апеляційного та касаційного розгляду вказаної справи, рішення Хорольського районного суду від 25 грудня 2014 року змінено. Скасовано додаткове рішення від 16.01.2015 року, в іншій частині судове рішення залишено без змін.

Таким чином в звязку із розглядом вищевказаної цивільної справи нею, як позивачкою були понесені судові витрати в сумі 500 грн. на проведення будівельно-руйнівних робіт, повязаних з проведенням експертизи, 118 грн. 91 коп. транспортних витрат на проїзд до апеляційного суду Полтавської області, які вона просить стягнути в солідарному порядку із відповідачів.

Крім того, зазначає, що після проведення на вимогу експерта будівельно-руйнівних робіт, отвір в ніші каналізаційного стояка залишився незакладеним, тому просила суд зобовязати відповідачів за власний кошт провести ремонтні роботи ніші каналізаційного стояка в зоні, що прилягає до міжповерхового перекриття біля квартири АДРЕСА_1 (попередня назва Леніна ) в смт. Семенівка Полтавської області.

Також вказала, що відповідачами не проведено ремонт мережі водовідведення на ділянці від унітазу до каналізаційного стояка в квартирі № 5, вищевказаного будинку, де проживають відповідачі, що було причиною протікання, тому просила суд зобовязати їх здійснити вказані ремонтні роботи, та стягнути із відповідачів на її користь 3000 грн. моральної шкоди, яку вона зазнала в звязку бездіями відповідачів, по відмові робити ремонт та байдужості. Крім того просила стягнути із відповідачів також понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 4409 грн. 60 коп.

Рішенням Хорольського районного Полтавської області від 16 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за власний рахунок провести ремонт стіни сходової клітини ( закласти отвір орієнтовним розміром 30х20 см. в ніші каналізаційного стояка ) біля квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 440 грн. 96 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави по 275 грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись частково з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, скасувавши його в частині залишення без задоволення позовних вимог про здійснення ремонтних робіт, стягнення додаткових судових витрат в загальному розмірі 618, 91 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн., ухваливши в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В частині задоволення позовних вимог про зобовязання відповідачів провести ремонт стіни сходової клітини біля квартири № 1 рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2014 року Хорольським районним судом Полтавської області було розглянуто цивільну справу № 547/1710/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири. Рішенням суду позов було задоволено частково, стягнено із відповідачів по 388 грн., вартості відновлювального ремонту, по 600 грн. моральної шкоди, по 1215 грн. вартості проведеної експертизи та судові витрати на загальну суму 3897 грн. 60 коп.

В ході розгляду вказаної цивільної справи № 547/1710/13-ц, експертом ОСОБА_6 ( свідоцтво Міністерства юстиції України № 1022, м. Полтава, вул. Калініна, 14-а, оф. 43). було проведено судову будівельно-технічну експертизу.

Так, при проведенні огляду місця протікання за необхідності були здійсненні руйнівні робіти, з метою доступу до вмонтованого в стіну каналізаційного стояка.

Пробивання стіни в місці замокання з метою візуального обстеження каналізаційного стояка (вузлів каналізаційної труби), було зроблено присутніми при огляді працівниками - сином позивачки та направленим ФОП ОСОБА_7 працівником.

Місцевим судом з матеріалів цивільної справи № 547/1710/13-ц встановлено, що 25 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено письмовий договір по виконанню будівельно-руйнівних робіт / а.с.7/.

Згідно акту наданих послуг від 25 вересня 2014 року ОСОБА_7 виконав руйнівні роботи, а замовник ОСОБА_3 оплатила їх вартість в сумі 500 грн., вказаний акт підписано позивачкою ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 / а.с. 9/.

Згідно кошторису на виконання робіт під час проведення судової будівельно-технічної експертизи, підписаного та засвідченого печаткою ФОП ОСОБА_7 вартість проведених робіт становила 500 грн. /а.с.10/. Згідно письмової розписки, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 547/1710/13-ц ФОП ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_3 500 грн. за виконані роботи.

Отже вбачається, що зазначені руйнівні роботи були проведені в рамках вирішення судом спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо відшкодування шкоди завданої залиттям квартири.

Заразом, понесенні витрати внаслідок проведення таких робіт відносяться до одних із видів судових витрат.

Види судових витрат (до яких віднесено витрати сторін та їх представників повязаних із явкою до суду ст. 85 ЦПК України та витрати повязані з проведенням експертиз ст. 86 ЦПК України) визначені у ст. 79 зазначеного Кодексу, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом (статті 88, 89 ЦПК України). Крім цього, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК).

У разі невирішення питання про судові витрати суд, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК). Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК.

Як видно, питання стягнення із відповідачів на користь позивачки вказаних витрат вирішувалося Хорольським районним судом Полтавської області 16 січня 2015 року шляхом ухвалення додаткового рішення, яким вирішено стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 250 грн. витрат на проведення будівельно-руйнівних робіт, повязаних із проведенням експертизи.

За результатами апеляційного та касаційного розгляду вказаної справи, рішення Хорольського районного суду від 25 грудня 2014 року змінено. Скасовано додаткове рішення від 16.01.2015 року, в іншій частині судове рішення залишено без змін. Мотивом його скасування стало те, що в порядку, визначеному ст. 31 ЦПК України позивачкою ОСОБА_3 не було заявлено вимоги про збільшення розміру відшкодування понесених витрат.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд вірно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення витрат, повязаних з проведенням будівельно-технічної експертизи в сумі 500 грн., оскільки позивачка своєчасно не звернулася до суду у відповідній письмовій формі при розгляді цивільної справи № 547/1710/13-ц з заявою про стягнення понесених нею по справі судових витрат. Ці питання не були вирішені судом при розгляді вищевказаної справи, а стягнення судових витрат по одній цивільній справі в рамках розгляду іншої цивільної справи, не передбачено діючим ЦПК України.

В контексті зазначеного, вірним є висновок суду першої інстанції в частині відмови стягнення витрат на проїзд до Апеляційного суду Полтавської області в сумі 118 грн. 91 коп.

Згідно ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Згідно п. 2 цієї ж статті стороні, на користь якої ухвалено судове рішення сплачуються іншою стороною добові, а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Так, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що діючі норми ЦПК України не регламентують порядку сплати стороною, не на користь якої ухвалено судове рішення вартості переїзду.

Разом з тим, ОСОБА_3 із заявою про стягнення витрат, вже на проїзд до Апеляційного суду Полтавської області, шляхом ухвалення судом апеляційної інстанції додаткового рішення не зверталася.

Виходячи з вищевикладеного, суд правомірно не вбачав підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідачів на її користь вартості витрат повязаних з проведенням експертизи в сумі 500 грн., та вартості проїзду до Апеляційного суду Полтавської області в сумі 118 грн. 91 коп.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги у цій частині таких висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не містять нових фактів чи засобів доказування, а вказівка на відсутність прямої заборони нормами ЦПК України звертатися до суду з вимогами про стягнення судових витрат під час розгляду іншої справи зводиться до невірного тлумачення норм процесуального права, а відтак не може бути взята до уваги колегією суддів.

Далі, місцевий суд вирішуючи спір в частині зобовязання відповідачів провести ремонт мережі водовідведення на ділянці від унітазу до каналізаційного стояка в квартирі АДРЕСА_3 ( попередня назва Леніна ) в смт. Семенівка Полтавської області, де проживають відповідачі не вбачав підстав для задоволення позову в цій частині.

З таким висновком місцевого суду погоджується колегія суддів, оскільки як встановлено, відповідачі усунули причину протікання провівши відповідний ремонт. В той же час, ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що після проведення будівельно-технічної експертизи залиття її квартири відповідачами припинилося.

ОСОБА_3 вказуючи в своїй апеляційній скарзі на те, що відповідачі не довели факту проведення ремонтних робіт, що на її думку суперечить вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не врахувала того, що вказаний факт повинен доводитися саме нею, як позивачем по справі та як стороною, яка посилається на зазначену обставину як на підставу своїх вимог, а вже відповідачами такий факт має спростовуватися.

Поряд з цим, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт спричинення відповідачами моральної шкоди позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У спорі, пов'язаному із відшкодуванням моральної шкоди підлягають встановленню обставини наявності у діях відповідача протиправної поведінки та завдання цим моральних страждань.

З огляду на наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди і такий висновок суду доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 не спростовується, а докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткової юридичної оцінки не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили причинний звязок між діями відповідача та погіршенням стану здоровя її онуків.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ ОСОБА_1