Справа № 639/6988/16-ц
17 січня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,
за участю секретаря - Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Східно-український банк «Грант» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної шкоди, -
16 вересня 2016 року позивач ПАТ «Східно-український банк «Грант» звернулося до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної шкоди та просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Східно-український банк «Грант» в якості відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 5 337,20 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності № 8 від 04.03.2015 року, не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутністю, позов підтримав у повному обсязі те не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомленим належним чином, причина неявки суду невідома. Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідача, у тому числі і повістка з викликом у зазначене судове засідання, поверталися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання ". Зазначене свідчить про той факт, що відповідач відмовляється отримувати судову повістку, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказаної кореспонденції не реагує. Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома.
Представник третьої особи ПрАТ «СК «ВУСО» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома. 21 листопада 2016 року від представника ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності № ГН-22-Ю/2016, до суду надійшли пояснення на позовну заяву, згідно яких просять у задоволенні позовних вимог у відношенні ПрАТ «СК «ВУСО» відмовити у повному обсязі.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, 27.05.2016 року о 8-40 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем ЗАЗ 110206, державний номер НОМЕР_1, в районі будинку № 8 по пров. Піскуновському у м. Харкові, під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, унаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_2, що знаходився під керуванням водія ПАТ Банк «Грант», ОСОБА_3, у зв'язку з чим автомобіль TOYOTA CAMRY отримав механічні пошкодження та Банку було заподіяно матеріальну шкоду.
Факт ДТП підтверджується довідкою № 92609573 від 09.06.2016 року про дорожньо-транспортну пригоду, дата реєстрації в ЖРЗПЗ: 27.05.2016 року № 100, виданої 4 ротою 1 батальйону УПП НП у м. Харкові. Автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_2, належить на праві власності ПАТ «БАНК «ГРАНТ» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 22.06.2012 року та на момент ДТП був закріплений за водієм ПАТ «БАНК «ГРАНТ», ОСОБА_3 на підставі наказу № 229 від 06.07.2012 року (а.с.9-10).
Відповідно до довідки № 92609573 від 09.06.2016 року про дорожньо-транспортну пригоду, дата реєстрації в ЖРЗПЗ: 27.05.2016 року № 100, виданої 4 ротою 1 батальйону УПП НП у м. Харкові, автомобіль ЗАЗ 110206, державний номер НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_2
В момент скоєння ДТП автомобілем ЗАЗ 110206 державний номер НОМЕР_1, керувала ОСОБА_1, маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Даний факт ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.06.2016 року по адміністративній справі № 642/3471/16-п, відповідно до якої ОСОБА_1, водія автомобіля ЗАЗ 110206, державний номер НОМЕР_1, було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності. Дана постанова набрала законної сили 12.07.2016 року (а.с.8).
Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, що мало місце 27 травня 2016 року встановлена постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року, а тому доказуванню не підлягає.
Відповідно до вказаної вище постанови дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.9 ПДР України.
ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні вищевказаного адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
У результаті вищезазначеного ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду.
Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди, ОСОБА_1, на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9079373 від 14.04.2016 року, 30.05.2016 року ПАТ «БАНК «ГРАНТ» звернулось до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою на виплату страхового відшкодування.
В листі за вих.. № 4613/675844 від 09.08.2016 року щодо виплати ПАТ «БАНК «ГРАНТ» страхового відшкодування, ПрАТ «СК «ВУСО» повідомила, що розрахунок суми страхового відшкодування був зроблений на підставі розрахунку вартості відновлювального ремонту від 02.06.2016 року, підготовленого ТОВ «Експерт», згідно з яким вартість відновлювального ремонту склала 4 662,80 грн. Так, розрахунок суми страхового відшкодування: 4 662,80 грн. (вартість матеріального збитку) - 777,13 грн. (вартість ПДВ) - 1 000,00 грн. (франшизи по полісу) = 2 885,67 грн. (сума страхового відшкодування) (а.с.19).
Таким чином, загальна сума страхового відшкодування, що була виплачена ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ПАТ «БАНК «ГРАНТ» складає: 2 885,67 грн. (сума страхового відшкодування) + 777,13 грн. (вартість ПДВ) = 3 662,80 грн.
Проте, згідно акту здачі - приймання робіт (надання послуг СТО «Авто-Максимум» ВО-П ОСОБА_4.) № 191 від 24.06.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_2, фактично склала - 9 000,00 грн. Зазначена сума була перерахована ПАТ «БАНК «ГРАНТ» у повному обсязі на рахунок ФО-П ОСОБА_4, згідно меморіального ордера № 19 від 29.06.2016 року.
Отже, різниця між сумою, яка фактично була витрачена Банком на відновлювальний ремонт автомобіля TOYOTA CAMRY (державний номер НОМЕР_2) та сумою страхового відшкодування, виплаченою ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ПАТ «БАНК «ГРАНТ» та яка підлягає стягненню з Відповідача, складає: 9 000,00 грн. (фактична вартість відновлювального ремонту) - 3 662,80 грн. (виплачена сума страхового відшкодування) = 5 337,20 грн.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.
Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2. Правил дорожнього руху України).
Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження інших вимог або заперечень.
Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача доведеними та відповідно такими, що підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 60, 88, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 22, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, суд -
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Східно-український банк «Грант» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Східно-український банк «Грант» в якості відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 5 337,20 грн. (п'ять тисяч триста тридцять сім гривень 20 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Східно-український банк «Грант» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

Суддя підпис Іванова І.В.

Рішення не набрало законної сили, оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи.

З оригіналом звірено: суддя Іванова І.В.