У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: - Гордійчук С.О.

суддів: - Шеремет А.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 кошти за договором позики від 17 серпня 2015 року в сумі 175 000 грн та судові витрати в сумі 1750 грн, а всього 176 750 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення винесене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що із пояснень позивача ОСОБА_5, даних у судовому засіданні 06.04.2016 року вбачається, що 175 000 грн вона в нього в позику не отримувала і він їй ніяких коштів не передавав. А сума 175 000 грн, яка вказана нею у розписці, складає розмір збитків, які наніс йому її син ОСОБА_6, працюючи оператором мийної установки на СТО «ІНФОРМАЦІЯ_1» згідно укладеного трудового договору від 03.11.2014 року із ФОП ОСОБА_5, та який разом із своїм товаришем ОСОБА_7 викрали з його складу винний спирт в кількості 437 літрів. Суд першої інстанції на цю обставину не звернув уваги, хоча згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Також вказує, що допитані у судовому засіданні свідки підтвердили те, що насправді вона ніяких коштів від ОСОБА_5 не отримувала, сума в 175 000 грн фігурувала в якості відшкодування збитків від пропажі спирту.

Стверджує, що між нею та позивачем фактично склалися не позикові правовідносини, оскільки доведено відсутність передачі грошових коштів, а відносини з приводу відшкодування зникнення 437 літрів коньячного (винного) спирту, яку позивач оцінив в 175 000 грн.

Крім того, зазначає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Будь-які інші дії позивачів щодо оформлення заборгованості по іншим правовідносинам розпискою без фактичної передачі грошей не мають жодного юридичного відношення до позикових правовідносин, оскільки саме факт передання коштів є єдиним підтвердженням укладання договору позики.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за безпідставністю.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено надання ним позики відповідачу, а заперечення відповідача про те, що кошти нею не отримувалися не знайшло свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судами встановлено, що 17серпня 2015 року ОСОБА_4 склала розписку про те, що бере у ОСОБА_5 гроші в позику 175 000 грн та зобов'язується повертати кошти в розмірі від 5000 грн щомісяця.

Позивачем 22 жовтня 2015 року на адресу відповідачки була направлена вимога про сплату йому щомісячних платежів за серпень-жовтень 2015 року у строк до 31 жовтня 2015 року. Разом з тим, вищевказана вимога від 22жовтня 2015 року, яка була отримана ОСОБА_4 23 жовтня 2015 року,була залишена без відповіді та належного реагування.

Із матеріалів кримінального провадження за №000074, що внесене до ЄРДР 28.01.2016 року, та постанови про закриття кримінального провадження від 22.02.2016 року вбачається, що відповідач 28.01.2016 року звернулася до Костопільського ВП ГГУНП в Рівненській області із заявою про вчинення злочину про те, що 17.08.2015 року її грошовими коштами в сумі 175000 грн., шахрайським способом заволодів гр.ОСОБА_5 В результаті проведення досудового розслідування перевірки заяви відповідача 22.02.2016 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження в зв'язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Дана постанова не оскаржувалася. З приводу примушування її до написання розписки про позику, відповідач до правоохоронних органів не зверталася.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчуєпереданняйомупозикодавцемвизначеноїгрошовоїсумиабовизначеноїкількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданій йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг /тобто із зобов'язанням її повернення/, так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми /правовий Висновок, висловлений в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14/.

Отже, відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує і передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Факт написання розписки саме відповідачкою в судовому засіданні не оспорено.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові від 18 вересня 2013 року справи № 6-63цс13, яка відповідно до ст. 360-1 ЦПК України є обов'язковою для застосування, зміст якої з водиться до того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факту насилля щодо відповідачки при укладенні договору позики не встановлено, а тому згідно ст.1051 ЦК України покази свідків не можуть братися до уваги для підтвердження того, що гроші не були одержані відповідачем від позивача.

Інших доказів відповідачем не надано.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що вказана розписка ОСОБА_4 містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобов'язанням її повернення у визначений строк, а тому є документом, що підтверджує боргове зобов'язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Наявність будь-яких інших зобов'язань між сторонами відповідачем не доведено, а судом не встановлено, договір позики позичальником не оспорювався, сторони договір не розривали. Тому доводи відповідача про те, що складанням розписки сторонами були оформлені інші правовідносини, судом обґрунтовано визнані такими, що не відповідають встановленим обставинам та наявним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303,307,308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: