Ухвала

іменем україни

06 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, третя особа - начальник Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова ОСОБА_5, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив поновити його на роботі, скасувавши наказ від 28 вересня 2016 року № 56-к про його звільнення; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 31 072 грн 78 коп.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 28 листопада 2006 року працював на посаді заступника начальника лікарні ветеринарної медицини м. Харкова відповідно до наказу від 28 листопада 2006 року № 117-к.

26 вересня 2016 року наказом № 46 начальник Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова доручив йому організувати забезпечення належного ремонту автотранспорту, що знаходиться на балансі лікарні та надати інформацію про виконання вищезазначеного наказу до 15 год. 27 вересня 2016 року.

Для виконання наказу він склав комісію із спеціалістів для проведення належного комісійного обстеження, 26 вересня 2016 року було проведено комісійне обстеження технічного стану автомобіля ДУК-1, реєстраційний номер НОМЕР_1. До складу комісії ввійшли: ОСОБА_6 - механік, ОСОБА_7 - водій, який обслуговував раніше цей автомобіль. У результаті обстеження комісією було встановлено, що вищезазначений автомобіль, 1998 року випуску, потребує капітального ремонту, а саме: ремонту двигуна; ходової частини автомобіля; зварювання дезінфекційної установки (ДУК) або її заміни.

27 вересня 2016 року до 15 год. він надав начальнику лікарні інформацію щодо організації належного ремонту автотранспорту із пропозиціями комісії.

28 вересня 2016 року наказом № 56-к його було звільнено з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов'язків на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Указане звільнення із займаної посади вважав незаконним, оскільки відповідачем порушені підстави та порядок звільнення за ініціативою уповноваженого органу.

Вважав, що відповідачем порушені приписи ст. 149 КЗпП України, а саме: від нього не були отримані письмові пояснення щодо порушення.

Крім того, при обранні стягнення роботодавець повинен встановити чи була вина в діях працівника (пряма або побічна), яку шкоду було заподіяно діями або бездіяльністю працівника та ступінь тяжкості проступку.

Позивач зазначав, що його вини в тому, що списану дезінфекційну установку ДУК-1 відремонтувати терміново належним чином неможливо у зв'язку із відсутністю необхідних частин, немає. Крім того, він не є розпорядником фінансів і не має прав та можливості для заміни цієї установки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2017 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова від 28 вересня 2016 року № 56-к про звільнення ОСОБА_4 за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова.

Стягнуто з Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31 691 грн 66 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі Міська державна лікарня ветеринарної медицини м. Харкова просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України допускається звільнення керівників та інших відповідальних працівників за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Як роз'яснено в п. п. 22, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з керівним працівником може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення ним трудових обов'язків; при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно .

Звільнення з цієї підстави може бути здійснено з додержанням передбаченого ст. ст. 148, 149 КЗпП України порядку застосування дисциплінарного стягнення. Зокрема, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинні враховувати, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, та попередня робота працівника.

Фактичною підставою для розірвання трудового договору з керівником за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є здійснення працівником певної дії або бездіяльності, що порушує трудові обов'язки, передбачені його трудовим договором, статутом, посадовими інструкціями, внутрішніми положеннями підприємства.

Представник відповідача зазначав, що причиною для звільнення ОСОБА_4 із займаної посади стало порушення ним положень посадової інструкції, зокрема п. п. 2.1, 2.10.

Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 за посадовими обов'язками, за законом або договором є відповідальним за технічний стан автомобіля ДУК-1.

Той факт, що дезінфекційна установка на автомобілі ДУК-1 потребує ремонту, начальник Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова був повідомлений доповідною запискою ОСОБА_8 від 23 вересня 2016 року, згідно з якою з 2000 року система підігріву дезрозчину не працює, автомобіль потребує профілактичного ремонту.

Між тим, встановлено, що ОСОБА_4 на виконання наказу начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова від 26 вересня 2016 року № 46 в межах своїх повноважень та можливостей вживав дії для організації забезпечення належного ремонту автотранспорту та термосистеми дезінфекційної установки.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_4 не було вчинено порушень трудового законодавства, в тому числі порушень, які можна віднести до категорії грубих, які б призвели до наслідків, та за які до нього можливо було б застосувати дисциплінарне стягнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

І.М.Завгородня