МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. № 2/521/1467/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.,

при секретарі - Тищенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У вересні 2016року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 29 грудня 2006року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №624. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В липні 2008року відповідач оформив батьківство стосовно її дитини від першого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка зазначала, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Діти залишились проживати з нею.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1600,00 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції з дня подання позову до досягнення донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року та у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 червня 2020 року до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Зазначала, що в березні 2016року пред'явила виконавчий лист, виданий на виконання зазначеного рішення суду до державної виконавчої служби, проте відповідач аліменти на утримання дітей не сплачує, в результаті чого станом на 01 серпня 2016року у нього склалася заборгованість по аліментам у розмірі 15690,00 грн. Позивачка стверджувала, що після розірвання шлюбу, висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 грудня 2014 року був встановлений порядок участі батька у вихованні сина, проте, відповідач з сином та донькою не спілкувався і не спілкується, на їх утримання матеріальної допомоги не надає, вихованням дітей не займається та ними не цікавиться.

Посилаючись на те, що ставлення відповідача до рідної та всиновленої дитини суперечить загальносвітовим нормам моралі та вимогам ст. 150 СК України, позивачка просила суд на підставі ст.164 СК України позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка та її представник, діюча на підставі довіреності від 03 листопада 2016року у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, діючий на підставі довіреності від 12 червня 2014року у судовому засіданні не заперечував проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в інший частині позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий на підставі довіреності від 01 березня 2017року у судовому засіданні не заперечував проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в інший частині позовних вимог, а саме щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 просив суд відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

У відповідності до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7-11).

З матеріалів справи вбачається. що 10 липня 2008 року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було видано повторно свідоцтво про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі реєстрації народжень 13 вересня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за №446. Згідно даного свідоцтва у графі «Батько» вказаний - ОСОБА_3, в графі «Мати» - ОСОБА_2 (а.с.12).

Встановлено, що 14 травня 2014року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний, що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014року суду (а.с.8).

01 грудня 2014року орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнив частково заяву ОСОБА_3 та затвердив порядок участі останнього у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, 13 червня 2008року народження, а саме встановлено: перебування сина з батьком, щотижня з 15:00год. до 18:00год. у вівторок, та з 10:00год. до 14:00год. у суботу, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 грудня 2014року (а.с.12).

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1600,00 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції з дня подання позову до досягнення донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року та у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 червня 2020 року до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 7-11).

Згідно довідки державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 01 серпня 2016року, заборгованість із сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 01 серпня 2016року складає 15690,00грн. (а.с.13).

Згідно довідки державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 01 листопада 2016року, заборгованість із сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 01 листопада 2016року складає 20490,00грн. (а.с.35).

В судовому засіданні із пояснень сторін було встановлено, що відповідач частково здійснив погашення зазначеної заборгованості.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради із нотаріально посвідченою заявою про позбавлення батьківських прав стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

В процесі розгляду справи встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу проживає окремо, і з цього часу з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 не спілкувався і не спілкується, на її утримання матеріальної допомоги не надає, вихованням дитини не займається та нею не цікавиться, у нього відсутні будь-які почуття до неї, оскільки остання не є його дитиною біологічно, хоча дитина потребує постійної турботи та любові.

Таким чином, встановлено, що відповідач фактично усунувся від виховання доньки, не проявляє до неї ніякого батьківського піклування, турботи щодо її долі, формування її внутрішнього світу та самоусвідомлення. Крім того, відповідач на утримання доньки ніякої матеріальної допомоги не надає.

Вказані факти представник відповідача в судовому засіданні не заперечував.

В процесі судового розгляду було встановлено, що у відповідача відсутні будь-які почуття до доньки, оскільки він з нею не спілкується і не приймає участі у її вихованні, хоча дитина потребує постійної турботи та любові.

За таких обставин, суд вважає, що у процесі розгляду справи зібрано достатньо доказів про ухилення відповідача від здійснення своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймаючи участі в вихованні доньки.

Тому суд вважає, що позивачка обґрунтовано звернулась до суду з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки дані вимоги відповідають інтересам дитини.

Що ж стосується вимог позивачки про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно довідки директора ЗОШ №121 та характеристики школи англійської мови, мати дитини ОСОБА_4 активно бере участь у житті дитини, а батько дитини у шкільному житті дитини не бере участь (а.с.33,34).

Із наданої до суду роздруківки СМС повідомлень встановлено, що батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 спілкується з сином, згідно із графіком, встановленим органом опіки та піклування (а.с.51-59).

Згідно характеристик сусідів відповідача, завірених ОСОН КМ «Троїцький», відповідач бачиться з сином двічі на тиждень, відноситься до сина з турботою і любов'ю (а.с.91-93).

До висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 прийшов і орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який надав відповідний висновок від 06 березня 2017року (а.с.84-85).

Із висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 березня 2017року вбачається, що ОСОБА_3 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, стверджував що він любить свого сина, намагався приймати участь у його вихованні, але мати дитини перешкоджає у спілкуванні та зустрічам з ОСОБА_4. Неодноразово звертався до служби у справах дітей Одеської міської ради та до органу опіки та піклування та до суду з питанням про встановлення порядку участі у вихованні сина та встановлення місця проживання. Вважає, що саме колишня дружина налаштовує сина проти нього. Також зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6., тому що не є її біологічним батьком.

Відповідно до п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Враховуючи той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України, відповідно до яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків.

Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як встановлено судом, батько дитини не ухилявся і не ухиляється від спілкування з сином, бажає приймати участь у його вихованні, а тому суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтовані і не законні.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки підстав для позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, немає.

Керуючись ст. ст.164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав- задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда