РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2017 рокуСправа №451/1086/16-ц
Провадження № 2/451/22/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Крикавської М.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 - представника позивача ОСОБА_2 до Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2016 року до суду із позовною заявою звернувся представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_1, відповідно до вимог якої, просить визнати за його довірителькою право власності на земельні ділянки площами 2,0417 га, 1,1097 га та 0,3574 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 28 січня 2010 року.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що після смерті ОСОБА_3, яка померла 28.01.2010 року, залишилася спадкова маса, у склад якої увійшли три земельні ділянки загальною площею 3,5088 га.

У подальшому, ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак видати свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріальна контора не може, оскільки вона, хоча фактично і проживав із спадкодавцем, однак була зареєстрована за іншою, аніж померла адресою. Окрім цього, у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкову масу.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом прав свої довірительки вимушений звертатися до суду.

До початку розгляду позову по суті, що в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.27,31 ЦПК України, представник позивача уточнив підстави позову та просить встановити факт його довірителька проживала із ОСОБА_3 по вулиці Шевченка,19 у с.Увин Радехівського району Львівської області до дня смерті останньої, тобто до 28 січня 2010 року (а.с.37-39).

У судовому засіданні представник позивача вимоги, із врахуванням їх зміни та уточнень, підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заявах (а.с.2-5,37-39). Позов просить задоволити.

Представник відповідача Увинської сільської ради Радехівського району, надавши до суду заяву та не заперечивши вимог, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.25).

Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 (а.с.6), відкрилася спадщина (а.с.9) та, яку має намір успадкувати ОСОБА_2 (а.с.2-5).

Судом також встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 є м.Львів, вул.Величковського,4/57 (а.с.2,14).

Відповідно до абз.1 п.2 та абз.1 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Водночас, на думку суду, формулювання законодавця саме як «постійно проживав» слід тлумачити не інакше як те, що для встановлення обставини прийняття спадкоємцем спадщини після смерті спадкодавця визначальне значення має саме фактичне проживання спадкоємця на час відкриття спадщини, а не його зареєстроване місце проживання.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (в редакції, що була чинною станом на час відкриття спадщини), наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; особа - фізична особа; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що законодавець хоча і встановлює для фізичної особи обовязок зареєструвати своє постійне місце проживання за певною адресою, проте, він не встановлює наслідків невиконання особою такого обовязку, наприклад, у вигляді неможливості довести обставину такого фактичного постійного проживання чи у іншому вигляді. Оскільки реєстрація місця проживання є лише документальним (зовнішнім) оформленням обставин такого проживання особи.

При цьому суд також враховує, що в силу вимог ч.2 ст.2 Закону №1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Із наданих представником позивача обґрунтувань у судовому засіданні та даних, викладених у наявних в матеріалах справи доказах (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_3 померла у віці 87 років та в силу свого віку і стану здоровя, не могла утримувати себе і належне їй господарство самостійно, тобто потребувала сторонньої допомоги, яку і надавала у свій час ОСОБА_2 (а.с.24).

Крім цього, ту обставину, що ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_4 фактично проживала із спадкодавцем без реєстрації, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Судом констатовано, що ОСОБА_2 є дочкою померлої ОСОБА_3 (а.с.7) та заповіт від імені померлої не посвідчувався (а.с.10).

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Обґрунтування висновків суду, що вказують на обставини спільного проживання спадкодавця ОСОБА_3 із спадкоємцем ОСОБА_2, зазначені вище.

Відсутність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спадкову масу, унеможливлює реалізацію її спадкових прав у позасудовому порядку.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу процесуального закону, представником відповідача не надано відповідних заперечень стовно позову ОСОБА_2.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідача в користь позивача понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 постійно проживала із ОСОБА_3 по вулиці Шевченка,19 у с.Увин Радехівського району Львівської області до дня смерті останньої, тобто до 28 січня 2010 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 3,5088 га, що складається із трьох земельних ділянок площами 2,0417 га, 1,1097 га та 0,3574 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 28 січня 2010 року.

Стягнути із Увинської сільської ради Радехівського району (с.Увин Радехівського району Львівської області) на користь ОСОБА_2, жительки м.Львів, вул.Величковського,4/57 1386 гривень 59 копійок понесених нею судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_7