Справа № 682/2651/16-ц
Провадження № 2/682/1000/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.01.2017 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі :головуючого судді Зеленської В.І., при секретарі Кондратюк Л.О., з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута в режимі відеоконференцзв"язку з Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про поновлення строку звернення до суду, зобов"язання до вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в и р і ш и в :
Позовні вимоги задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з заявою про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.
Поновити ОСОБА_1 на роботі в Публічному акціонерному товаристві "Крюківський вагонобудівний завод" на посаді електрозварника 4-го розряду з 23.04.2015 р.
Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в сумі 2615 грн 22 коп.
Протягом десяти днів з дня проголошення рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд.
Суддя
Справа № 682/2651/16-ц
Провадження № 2/682/1000/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.01.2017 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі :головуючого судді Зеленської В.І., при секретарі Кондратюк Л.О., з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута в режимі відеоконференцзв"язку з Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про поновлення строку звернення до суду, зобов"язання до вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в :
03.11.2016 р ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", в якому просить поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права, зобов`язати відповідача внести до трудової книжки відомості про скасування запису про звільнення із займаної посади електрозварника 4-го розряду за п. 3 ст. 36 КЗпП України та внести запис про поновлення на посаді електрозварника 4-го розряду, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2015 р по 03.11.2016 р.
12.12.2016 р позивач ОСОБА_1 подав суду заяву про зміну позовних вимог щодо зобов`язання відповідача внести до трудової книжки відомості про скасування запису про звільнення із займаної посади електрозварника 4-го розряду за п. 3 ст. 36 КЗпП України та внесення запису про поновлення на посаді електрозварника 4-го розряду та просить визнати незаконним і скасувати наказ № 468 від 23 квітня 2015 р про припинення трудового договору і поновити його на роботі в ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на посаді електрозварника 4-го розряду з 23.04.2015 р.
В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і пояснив, що з 23 квітня 2013 року він працював у ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на посаді електрозварника ручного зварювання. 22 квітня 2015 року подав відповідачу заяву про звільнення з роботи у зв`язку із призовом на строкову військову службу. Не мав бажання звільнятися роботи, однак працівник відділу кадрів пояснив, що відповідно до Закону він підлягає звільненню з роботи. 23 квітня 2015 року його було звільнено з роботи згідно з п.3 ст.36 КЗпП України. Вважає таке звільнення незаконним, так як відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», який набрав законної сили 20 січня 2015 року, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно із статтею 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статтею 119 Кодексу законів про працю України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року. Згідно з діючим законодавством України, після оголошення Президентом України мобілізації, в Україні наступає особливий період. На дату його звільнення була чинною ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка передбачала норму щодо збереження за громадянами, призваними на строкову військову службу на особливий період, місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності. Аналогічна норма передбачена і ст.119 ч.3 КЗпП України. Тому просить задовольнити позов, поновити йому строк звернення до суду за захистом порушеного права, пропущений у зв`Язку з перебуванням на строковій військовій службі до 01.11.2016 р, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу .
В письмових запереченнях та в судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» Піцул Л.П. позову не визнала і пояснила, що позивач був звільнений з роботи з 10 квітня 2015 року у зв`язку із призовом на строкову військову службу. Позивач за власною згодою подав заяву про звільнення та надав підтвердження того, що він буде проходити військову службу. На момент звільнення позивача 23.04.2015 р відсутня була норма Закону, яка б встановлювала пільги для осіб, призваних на строкову службу. Така норма включена до ст.. 119 КЗпП лише Законом України від 14.05.2015 р № 433-УІІІ, який вступив у законну силу 11.06.2015 р. Крім цього, починаючи з 11.06.2015 р по 31.12.2016 р за працівниками, призваними на військову службу, зберігалися місце роботи, посада і компенсувався з бюджету середній заробіток. З 01.01.2017 р компенсація середнього заробітку із бюджету не передбачена. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Так, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 з 23 квітня 2013 року він працював у ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на посаді електрозварника ручного зварювання; з 21.08.2013 р переведений електрозварником ручного зварювання 4 розряду до ремонтно-будівельного цеху на постійне місце роботи;15.04.2014 р встановлено другу професію сазорізальщика 2 розряду, що стверджується записом у трудовій книжці (а.с.4).
22 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» із заявою про звільнення з роботи в зв`язку з призовом на строкову службу з 23 квітня 2015 року (а.с.58).
Наказом №468 від 23 квітня 2015 року позивач був звільнений з роботи з 23 квітня 2015 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу (п.3 ст.36 КЗпП) України (а.с.59).
Відповідно до п. 3ст. 36 КЗпП України (в редакції на 23.04.2015 року - дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Статтею 119 КЗпП України (в редакції на 23.04.2015 року) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно з ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».
Як вбачається з листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 року, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України (а.с.17).
Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим 15 січня 2015 року оголошено проведення часткової мобілізації в Україні.
На підставі наведеного суд вважає, що оскільки на час звільнення ОСОБА_1 , тобто на 23 квітня 2015 року в Україні згідно з Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 діяв особливий стан, на нього поширювались вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 було призвано саме на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, передбачених п. 3 ст. 36 КЗпП України (у редакції станом на 23.04.2015 року), а також посилання на те, що зміни до законодавства набрали чинності 11.06.2015 року і не діяли на час виникнення спірних правовідносин, оскільки позивача було звільнено 23.04.2015 року, суд вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року набрав чинності саме 08 лютого 2015 року, тобто до звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод». Законом передбачено, що за громадянами України, які призвані в тому числі на строкову військову службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток на підприємстві.
Враховуючи, що відповідача звільнено з роботи з порушенням вимог діючого законодавства, є передбачені законом підстави для визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» №468 від 23 квітня 2015 року, яким позивач був звільнений з роботи з 23 квітня 2015 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу (п.3 ст.36 КЗпП) та для поновлення його на роботі з 23 квітня 2015 року.
Проте, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача внести до трудової книжки відомості про скасування запису про звільнення з займаної посади.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 811 від 04.11.2015 року, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» та встановлено, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.
Таким чином, суд вважає, що відповідно до законодавства України, з 08.02.2015 року категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а починаючи з 11.06.2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок державного бюджету. Тому, оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу до 01.11.2016 р, що стверджується військовим квитком (а.с.5), звернувся до суду з позовом про захист його трудових прав 03.11.2016 р, з відповідача на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 квітня 2015 року по 3 листопада 2016 року за наступним розрахунком.
Відповідно до довідки ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 5 грудня 2016 року середня заробітна плата позивача складає 2615 грн. 22 коп . Середня кількість годин відповідно до графіка роботи підприємства становить 167 (а.с.55).
Отже, середньогодинна заробітна плата складає : 2615,22 грн : 167 год = 15 грн. 66 коп.
За період з 23 квітня 2015 року по 03 листопада 2016 року час вимушеного прогулу складає 18 місяців 10 днів.
Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Позивач просить визнати поважними причини пропуску ним строків звернення до суду з позовом, посилаючись на те, що після звільнення з роботи позивач одразу ж 04 травня 2015 року з`явився на збірний пункт в м. Славута Хмельницької області та був відправлений до військової частини і до 01.11.2016 р проходив строкову військову службу (а.с.56, 5). При цьому протягом встановленого законом строку звернення до суду він постійно перебував на території військової частини, виконуючи завдання, пов`язані з військовою службою.
Суд вважає наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду поважними і вважає за можливе у відповідності до ст.234 КЗпП України поновити цей строк.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати в розмірі 1102 грн. 40 коп. за позовні вимоги майнового та немайнового характеру.
Керуючись ст.ст. 36, 119, 234, 235 КЗпП України, ст. 8, 10, 14, 18, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :
Позовні вимоги задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з заявою про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.
Поновити ОСОБА_1 на роботі в Публічному акціонерному товаристві "Крюківський вагонобудівний завод" на посаді електрозварника 4-го розряду з 23.04.2015 р.
Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в сумі 2615 грн 22 коп.
Протягом десяти днів з дня проголошення рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд.
Суддя