Дата документу 21.12.2017
Справа № 320/6901/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«21» грудня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області

в складі: головуючого - судді Редько О.В., при секретарі Колесніковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати за ОСОБА_1 ( ІНН НОМЕР_1) право власності на 1/4 частину будинку № 15 розташованому в селі Спаське Мелітопольського району Запорізької області по вулиці Вишнева (Леніна). Визнати за ОСОБА_2 (дівоче прізвище «Єфремова») ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_2) право власності на 1/4 частину будинку № 15 розташованому в селі Спаське Мелітопольського району Запорізької області по вулиці Вишнева (Леніна).

Позивач ОСОБА_1 та позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, позивач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 надали заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, на позові наполягають.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не сповістив.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх їх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Між батьками позивачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_3, 19 червня 1978 року був зареєстрований шлюб, але подружнє життя не склалося і 29 червня 1992 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 114701 від 02.06.2016р.

З відповідачем ОСОБА_3 позивачі разом мешкали до розірвання шлюбу однією родиною: його дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_1 (01.12.1980р.н.) та ОСОБА_1 (ОСОБА_2 (12.10.1979р.н.). за адресою: Мелітопольський район с.Спаське вул. Жданова (вул.Леніна) буд. 15. Вказаний житловий будинок батько позивачів (Відповідач) та мати позивачів отримали в 1988 році, як працівники колгоспу.

22.06.1988 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво на право власності на будинок, яке видав виконавчий комітет Мелітопольської районної ради народних депутатів.

На підставі рішення виконавчого комітету Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району 15.08.2002 року вулицю на якій розташований будинок було змінена з вул. Жданова на вул. Леніна. На сьогодні вулиця носить назву «Вишнева».

Після розірвання шлюбу між батьками позивачів, ОСОБА_5 залишилася мешкати у будинку разом з дітьми ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 («шлюбне прізвище ОСОБА_2») ІНФОРМАЦІЯ_2 Факт спільного проживання однією родиною підтверджений довідкою від 21.03.2017р., виданою Терпінівським сільським головою. Згідно довідки № 11101 від 21.03.2017 року Позивачі мешкають за адресою с. Спаське вул. Леніна, 15 і до сьогодні.

Згідно Технічного паспорту на житловий будинок відомості стосовно нього внесені як «колгоспний двір», головою якого є Відповідач ОСОБА_5

10.07.1992 року ОСОБА_3 знявся з реєстрації у вищезазначеному будинку.

Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 Про порядок державного обліку житлового фонду і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору.

За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України Про власність 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, незважаючи на той факт, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок було видане відповідачеві - всі члени колгоспного двору мали рівні частки житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/4 частині.

Отже, виходячи з наведеного, оскільки свідоцтво про право власності видано на голову колгоспного двору, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності.

Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність судового захисту прав позивачів шляхом задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13,15-16, 81, 247, 258, 265, 268, 280 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину спільного майна - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНН НОМЕР_1) право власності на 1/4 частину будинку № 15 розташованому в селі Спаське Мелітопольського району Запорізької області по вулиці Вишнева (Леніна).

Визнати за ОСОБА_2 (дівоче прізвище «Єфремова») ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_2) право власності на 1/4 частину будинку № 15 розташованому в селі Спаське Мелітопольського району Запорізької області по вулиці Вишнева (Леніна).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_7