Справа № 336/2762/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Наумова О.О., при секретарі Сергієнко С.О. за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення вартості послуг, повязаних з користуванням житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості послуг, повязаних з користуванням житловим приміщенням. В позові зазначає, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пров. Аграрний,7. В цьому будинку мешкає відповідач, її колишній чоловік, який вселився як член її родини. Відповідач відмовляється брати участь в оплаті комунальних послуг послугів звязку, якими він користується. Всі платежі за електрику, газ, воду, стоки, послуги звязку здійснює вона. З березня 2013р. по теперішній час вона сплатила загалом 12234,84 грн. Вважає, що відповідач повинен сплатити їй половину від витрат, а саме 6117,42 грн. Просить стягнути з відповідача 6117,42 грн. витрат за комунальні послуги та послуги звязку, та судові витрати.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, надавши письмові заперечення на позов ( а.с.58), в судовому засіданні пояснили, що відповідач перебував з позивачем у шлюбі до 22.01.2013р. Після розірвання шлюбу позивач чинила йому перешкоди в проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_1. Він проживав то у друзів, то у родичів, то у батьків. Восени та взимку 2014р. в будинку проживали наймачі, яких туди поселила позивач. 12.09.2014р. на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2014р., яке було скасовано, позивач скасувала його реєстрацію за вказаною адресою. Він зареєструвався за адресою спірного будинку 09.02.2016р., після набрання чинності рішення Шевченківського районного суду, яким позивачу було відмовлено в визнанні втрати ним права користування спірним житловим будинком. Постійно проживати він став лише після 09.02.2016р. В 2015р. він частково сплатив комунальні послуги, а саме а газ - 499грн.,за воду 50 грн. Згоден на сплату 1/2 частини витрат на комунальні послуги з 09.02.2016р в сумі 3303,57 грн. В іншій частині позову просить відмовити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, суд встановив, що будинок 7 по провулку Аграрному в м. Запоріжжі належить позивачу на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування № 4-2791 від 24.10.2003р., посвідченого державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в АП «ЗМБТІ» 27.11.2003р. реєстраційний № 3144905.( а.с.7-8).

Сторони перебували в шлюбі з 05.07.2003р. який було розірвано відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2013р.

Відповідач оселився в спірному будинку, як член сімї власника будинку та був зареєстрований за вказаною адресою 31.08.2004р. 12.09.2014р. він був знятий з реєстрації місця проживання, а 09.02.2016р. місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 4 цієї статті визначено, що до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно до ч.ч.2 і 3 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вселився в спірний будинок як член сімї власника будинку, і після розірвання шлюбу не втратив права користування займаним приміщенням.

Статтею 162 ЖК України передбачається, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторіна а плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, крім права користування приміщенням, відповідач зобовязаний сплачувати комунальні послуги, відповідно до встановлених тарифів.

Наданий позивачем в обгрунтування своїх вимог розрахунок ( а.с.95) про стягнення вартості послуг, повязаних з користуванням житловим приміщенням, розраховано з лютого 2013р. по травень 2016р.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, відповідач з 12 вересня 2014р. по 09.02.2016р. не був зареєстрованим за адресою спірного будинку( а.с.63). Доказів того, що відповідач в цей час постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, позивачем надано не було. Посилання позивача на листи-відповіді органів МВС ( а.с.76-81) як на доказ проживання відповідача в спірному будинку, суд не сприймає як належний доказ. Зазначені листи-відповіді ніяким чином не підтверджують факт проживання відповідача в спірному будинку, а лише свідчать про існування між сторонами, колишнім подружжям, взаємної неприязі та сварок.

Суд вважає, що вимоги позивача щодо сплати комунальних послуг за період з вересня 2014р. по січень ( включно) 2016р., коли місце проживання відповідача за адресою,розташування спірного будинку, не було зареєстровано, є необгрунтовані.

Відповідач, заперечуючи факт постійного проживання в спірному будинку з лютого 2013р., також не надав належних доказів в обгрунтування своїх заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с.63) відповідач був зареєстрований в спірному будинку з 31.08.2004р. по 12.09.2014р., та зареєстрований на теперішній час з 09.02.2016р.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення комунальних послуг за цей період є такими що підлягають задоволеню. Загальна вартість комунальних послуг та послуг засобів звязку з січня 2013р. по вересень 2014р. та з лютого 2016р. по червень 2016р. становить 7743,67 грн.( а.с.9-38). Суд також приймає до уваги та враховує часткову сплату відповідачем послуг за використання газу та води на загальну суму 549,00 грн. ( а.с.59). Таким чином 1/2 частина вартості послуг, повязаних з користуванням житловим приміщенням, становить 3593,34 грн.(7743,67/2 549/2).

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України позивач має право на відшкодування судових витрат, які він поніс при проведенні судового слідства, оскільки стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи зясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.6,8,10,11,88,208,209,212-215, 256-259 ЦПК України, ст.ст.64,156,162 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення вартості послуг, повязаних з користуванням житловим приміщенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошові кошти у розмірі 3593,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати на сплату судового збору у сумі 275,60 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Наумов