Провадження №22-ц/784/193/17
Справа номер 489/4558/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/193/17 Головуючий суду першої інстанції - Кирильчук О.І.
Категорія - 19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва

від 22 листопада 2016 року,

ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором комісії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2016 року ОСОБА_3 пред'явила до ОСОБА_6 зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивачка вказувала, що 10 квітня 2012 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір комісії, відповідно до умов якого відповідачка зобов'язалася поставити для неї сільськогосподарську продукцію (помідори) на суму 60 000 грн.

Однак, в порушення досягнутої між сторонами домовленості ОСОБА_6 обумовлену договором продукцію поставила тільки на 20 000 грн.

Посилаючись на невиконання відповідачкою умов договору комісії, позивачка просила стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 40 000 грн. та комісію банку за переказ цих коштів відповідачці у сумі 400 грн.

Крім того, позивачка просила визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та поновити їй строк для звернення до суду за захистом порушеного права.

Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_6 вказувала, що позов ОСОБА_3 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вона зазначала, що отримувала від позивачки 40 000 грн. для придбання помідорів, закупила товар та доставила його позивачці. Будь-яких зауважень з боку ОСОБА_3 щодо товару не надходило.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ст.ст.1011,1012 ЦК України).

Згідно з ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.203, ч.1 ст.205 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, зокрема усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пункт 3 частини 1 статті 208 ЦК України передбачає, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.07.2014 р. та від 21.11.2014 р. встановлено, що 10 квітня 2012 року ОСОБА_3 перерахувала ОСОБА_6 грошовим переказом через ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 40 000 грн., сплативши вартість послуг переказу 400 грн. Зазначені кошти були спрямовані на придбання ОСОБА_6 для позивачки овочевої продукції (помідорів).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявлені позивачкою не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Згідно з ст.ст.58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачка не довела належними доказами факт існування письмового договору комісії між сторонами, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

О.О.Ямкова