ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5358/16-ц
Провадження № 2/210/671/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" березня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Ширинової К.С.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про визнання права власності на гараж та усунення перешкод у користуванні ним, -

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю, - ОСОБА_3 (довіреність від 11 серпня 2016 року, термін дії, три роки (а.с.26) із вищевказаним позовом, в котрому просить суд визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме гараж - І, загальною площею 20,0кв.м., з погребом - ІІ, загальною площею 2,9кв.м., під НОМЕР_1, що розташований в дворовій території будинку АДРЕСА_1, усунути останній перешкоди у користуванні вказаним гаражем шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_4 звільнити даний гараж та передати ключі від нього позивачеві, та стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 понесені нею витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги представник позивача вмотивовує тим, що рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих м. Кривого Рогу №23/280 від 13 травня 1977 року, громадянину ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку розміром 18,0м.кв., під будівництво гаража-стоянки по АДРЕСА_1. На даній земельній ділянці був побудований гараж за НОМЕР_1 в дворовій території будинку АДРЕСА_1, про що був складений технічний паспорт. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Спадщину після його смерті фактично прийняла його дружина, - ОСОБА_7, яка була зареєстрована з останнім на момент його смерті та від спадщини не відмовлялась, але спадкових прав не оформлювала, про що зазначено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 липня 2014 року. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_7 На випадок своєї смерті остання склала заповіт, відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та на що вона за законом матиме право заповідається позивачу ОСОБА_2 Спадщину позивач прийняла у відповідності до законодавства та отримала свідоцтво про право на спадщину на квартиру, а щодо оформлення вищезазначеного гаражу їй була надана нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що на даний гараж та земельну ділянку не зареєстровано право власності. Для вирішення даного питання позивач звернулася із заявами до Криворізького міського голови ОСОБА_8 та до Голови Дзержинської районної у місті ради ОСОБА_9, в яких вона просила розглянути питання щодо введення в експлуатацію будівлю гаражу за НОМЕР_1 в дворовій території будинку АДРЕСА_1 та виділити їй земельну ділянку під розміщення даного гаражу з наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Але, на свої заяви позивач отримала листи в яких зазначено, що так як земельна ділянка під розміщення гаража виділялась особі, яка вже померла, і який за життя не набув права власності на будівлю чи земельну ділянку, тому як міською радою так і районною радою рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на самовільно збудовану споруду. В зв'язку з чим було вирішено подати дану позовну заяву про визнання права власності на дану будівлю гаражу.

Зазначала, що крім цього, у позивача порушено ще одне право пов'язане з даним гаражем, а саме право користування даною будівлею. Право це порушує відповідач ОСОБА_4, який користується даним гаражем ще з серпня 2008 року, жодних прав на цей гараж за позивачем не визнає, гараж звільняти не хоче і сплачувати будь які кошти за користування будівлею не бажає. Користуватися даним гаражем відповідач ОСОБА_4 почав за згодою ОСОБА_7, так як він винаймав (орендував) його, за що сплачував щомісячну плату їй. Але, після того, як ОСОБА_7 померла, він гараж не звільнив і гроші сплачувати перестав, на всі розмови та пропозиції позивача щодо звільнення даного гаражу, він повідомив що звільнить даний гараж тільки після того, як йому власник надасть для ознайомлення правовстановлюючі документи на цей гараж, достовірно знаючи про те, що до сьогоднішнього дня право власності на гараж не оформлено. Для самостійного усунення перешкод в користуванні гаражу позивачка направила на адресу відповідача ОСОБА_4 лист, в якому вона просила його звільнити гараж НОМЕР_1, що розташований у АДРЕСА_1, яким він неправомірно користується, в строк до 01 вересня 2016 року, та передати ключі від даного гаражу. Але, ОСОБА_4 так гараж і не звільнив, ключі не передав і жодним чином не відреагував не цей лист, на будь-який контакт не виходить, ігнорує всі розмови про звільнення гаражу.

Посилалася на ті обставини, що у зв'язку із тим, що самочинне будівництво завершене вже багато років тому, особа, якій виділялась земельна ділянка під розміщення гаражу, померла так і не встигши оформити на нього права власності, і тому Криворізькою міською радою так і Дзержинською районною у місті радою рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на самовільно збудовану споруду. Через закінчення дії (до 31 грудня 2015 року) Наказу Мінрегіонбуду №79 від 24 квітня 2015 року «Про затвердження порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорії складності, які були збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт», позивач втратила можливість прийняти гараж в експлуатацію за спрощеним порядком.

Вважає, що наразі судове рішення про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт може бути підставою згідно п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року для прийняття в експлуатацію згідно Порядку, який затверджений вказаною постановою за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта.

Присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, кожна окремо надали пояснення по суті справи, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник відповідача, - Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, до зали суду також не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові заперечення проти позову вважаючи його необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню (а.с.37).

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на подвір'ї котрого розташований спірний гараж НОМЕР_1. Вказувала на те, що даний гараж було збудовано ОСОБА_6, котрому було виділено земельну ділянку під забудову, та котрий разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 також проживали в будинку АДРЕСА_1. В подальшому ОСОБА_6 помер. Зазначала, що при житті, ОСОБА_7 надавала в оренду спірний гараж відповідачу ОСОБА_4 Правовстановлюючі документи на гараж як їй відомо відсутні. Після смерті ОСОБА_7, все належне останній майно дісталося її племінниці ОСОБА_2

Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідка, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

З наявних письмових матеріалів справи, пояснень учасників процесу, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих м. Кривого Рогу №23/280 від 13 травня 1977 року, громадянину ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку розміром 18,0м.кв., під будівництво гаража-стоянки по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Однак, фактично ОСОБА_6 було побудовано капітальний гараж, чим порушено умови вказаного рішення (а.с.8-12).

До позовної заяви позивачем та її представником не надано жодного документа, який підтверджує право на будівництво капітального гаража, а саме: документа, який підтверджує виділення земельної ділянки під будівництво гаража, документ, який дає право викопувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, копія котрого знаходиться в матеріалах справи (а.с.13).

Спадщину після його смерті фактично прийняла його дружина, - ОСОБА_7, яка була зареєстрована з останнім на момент його смерті та від спадщини не відмовлялась, але спадкових прав не оформлювала, про що зазначено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 липня 2014 року (а.с.18).

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія котрого знаходиться в матеріалах справи (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_7, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, копія котрого знаходиться в матеріалах справи (а.с.13 зворот).

На випадок своєї смерті ОСОБА_7 склала заповіт (а.с.15), відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та на що вона за законом матиме право заповідається позивачу ОСОБА_2 (а.с.6).

Спадщину позивач прийняла у відповідності до законодавства та отримала свідоцтво про право на спадщину на квартиру (а.с.16, 17), а щодо оформлення вищезазначеного гаражу їй була надана нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що на даний гараж та земельну ділянку не зареєстровано право власності (а.с.18).

Для вирішення даного питання позивач звернулася із заявами до Криворізького міського голови ОСОБА_8 (а.с.21) та до Голови Дзержинської районної у місті ради ОСОБА_9 (а.с.19), в яких вона просила розглянути питання щодо введення в експлуатацію будівлю гаражу за НОМЕР_1 в дворовій території будинку АДРЕСА_1 та виділити їй земельну ділянку під розміщення даного гаражу з наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На свої заяви позивач отримала листи в яких зазначено, що так як земельна ділянка під розміщення гаража виділялась особі, яка вже померла, і який за життя не набув права власності на будівлю чи земельну ділянку, тому як міською радою так і районною радою рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на самовільно збудовану споруду (а.с.20, 22).

З пояснень позивача, її представника та свідків судом встановлено, що на даний час відповідач ОСОБА_4, користується спірним гаражем. Користуватися даним гаражем відповідач ОСОБА_4 почав за згодою ОСОБА_7, так як він винаймав (орендував) його, за що сплачував щомісячну плату їй. Але, після того, як ОСОБА_7 померла, він гараж не звільнив і гроші сплачувати перестав.

Для самостійного усунення перешкод в користуванні гаражу позивачка направила на адресу відповідача ОСОБА_4 лист, в якому вона просила його звільнити гараж НОМЕР_1, що розташований у АДРЕСА_1, яким він на її думку неправомірно користується, в строк до 01 вересня 2016 року, та передати ключі від даного гаражу (а.с.23, 24).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У зв'язку із зазначеним, існуючий гараж, загально площею 20,0м.кв., з погребом, що розташований біля будинку АДРЕСА_1, є самовільно побудований.

Згідно з ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі піт уже збудоване нерухоме майно.

Враховуючи зазначене та те, що особа, яка будувала гараж без дозвільних документів є померлим, - ОСОБА_11, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та відсутні документи щодо відведення земельної ділянки для будівництва вказаного гаражу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-64, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.316, 317, 319, 321, 328, 344, 393, 1216, 1217, 1220, 1261, 1268, 1297 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про визнання права власності на гараж та усунення перешкод у користуванні ним, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 14 березня 2017 року.

Суддя: Н. Ю. Вікторович