АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/1117/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бабкова Т. В.
Провадження № 22-ц/790/3702/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із
договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 23 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №223791-CRED, відповідно до умов якого остання отримала 4500 доларів США та зобов'язалась повернути кредит у строк до 23 квітня 2010 року в порядку встановленому графіком погашення кредиту (Додаток №1 до договору), а також сплачувати проценти у встановленому договором розмірі. 17 квітня 2008 року у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки. Посилаючись на те, що позичальник взятих на себе зобов'язань належним чином не виконала, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2010 року, яке набрало законної сили, з відповідачів солідарно стягнуто суму заборгованості за вказаним договором в розмірі 22201 гривень, що в еквіваленті станом на 19 липня 2009 року складає 2905,70 доларів США (з яких: 2710,50 доларів США основного боргу, 25,88 доларів США заборгованість по процентам, 32,72 доларів США - штраф, 136,82 доларів США штраф), позивач просив стягнути заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 7854,31 доларів США, а також штрафи: 9,36 доларів США - фіксована частина, 392,72 доларів США - процентна складова.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів в межах позовної давності в розмірі 2888,91 доларів США, що еквівалентно 77191,67 гривень, та неустойки в розмірі 10 493 грн. 48 коп. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування скарги посилався, зокрема, на те, що оскільки сплата процентів за договором позичальником повинна здійснюватися щомісячно, але дані платежі відповідач не сплачувала, то і позовна давність за вимогами, пов'язаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (процентів за користування кредитом) повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року (справа № 6-249цс15).

Судовим розглядом встановлено, що 23 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №223791-CRED, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у розмірі 4500 доларів США.

Умовами договору (п.1.4.) сторони визначили строк повного погашення кредиту - 23 квітня 2010 року в порядку та у строки встановлені Графіком погашення кредиту та процентів (Додаток №1 до договору №223791-CRED від 23 квітня 2008 року), який є його невід'ємною частиною.

У Додатку №1 в п.1 «Графік погашення кредиту та процентів» останньою датою погашення кредиту та процентів вказано 23 квітня 2010 року.

Пунктом 3.1. Розділу 3 кредитного договору передбачено, що розрахунок нарахованих процентів здійснюється з моменту зарахування коштів на картрахунок в розмірі суми, вказаної в п.1.3. даного договору, до дати погашення кредиту згідно Графіку та п.2.4.1, 3.3., 3.4. даного договору.

Відповідно до Графіку кредит та проценти мають сплачуватись 24 окремими щомісячними внесками, до 23 числа кожного місяця (окрім внесків №№7,13,16,21, строк сплати яких до 24 та 25 числа місяця), протягом 24 місяців з дня укладення договору, при цьому дата останнього платежу за кредитом та процентами - до 23 квітня 2010 року.

У п.5.7 кредитного договору сторони передбачили, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю п'ять років.

17 квітня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки.

Встановлено також, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2010 року (справа №2-601/2010), яке набрало законної сили, з відповідачів солідарно стягнуто суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 22201 гривень, що в еквіваленті станом на 19 липня 2009 року складає 2905,70 доларів США (з яких: 2710,50 доларів США основного боргу, 25,88 доларів США заборгованість по процентам, 32,72 доларів США - штраф, 136,82 доларів США штраф).

Позивачем було надано суду розрахунок заборгованості, згідно якого позовні вимоги банку складаються зі штрафів за порушення позичальником умов кредитного договору та загальної заборгованості за процентами (накопичувальним підсумком).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 232, 253, 257, 259, 261, 530 ЦК України, виходив з пропуску позивачем строку позовної давності і заяви відповідача про застосування цього строку.

Обґрунтовуючи свою позицію, суд послався на те, що сторони встановили як строк дії кредитного договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 23 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом (пункт 3.3 кредитного договору, п.1 Додатку 1 Графік погашення кредиту та процентів (окрім внесків №№7,13,16,21, строк сплати яких до 24 та 25 числа місяця)).

Ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно було здійснюватись позичальником частинами до 23 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, і відповідно строк позовної давності сплив 24 квітня 2015 року.

Відповідачами було подано до суду заяви про застосування строку позовної давності.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

За змістом апеляційної скарги, позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення процентів в межах позовної давності та неустойки. При цьому банк акцентує увагу на тому, що позичальником кредитні кошти повернуто не було, кредитний договір не є розірваним чи припиненим, а тому у кредитора відсутні правові підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час користування кредитними коштами.

У постанові від 02 грудня 2015 року (справа № 6-249цс15), на яку посилається позивач, Верховним Судом України висловлено правову позицію, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Таким чином, після спливу строку позовної давності за основною вимогою, позовна давність спливає і до ї вимоги, що обумовлена основним зобов'язанням.

Зобов'язання зі сплати процентів передбачене кредитним договором за процентною ставкою на суму залишку заборгованості за кредитом.

Тобто, сплата процентів обумовлена основним зобов'язанням (кредитом) і нараховується на залишок заборгованості за кредитом.

Тому проценти за користування кредитом підлягають стягненню з боржника до спливу строку позовної давності за основною вимогою (тілом кредиту). У даному випадку позивач просить стягнути проценти нараховані на прострочену заборгованість за кредитом, по якій сплив строк позовної давності.

Банк, у зв'язку з порушенням його права на повернення кредиту (основного зобов'язання) не реалізував свої права на судовий захист у передбачений законом строк.

Посилання позивача на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України, у даному випадку є помилковим, оскільки зазначена правова позиція стосується інших фактичних і правових обставин.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що порука останнього припинилася відповідно до приписів ч.4 ст.559 ЦК України.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, у договорі поруки (п.12) сторони погодили, що порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Оскільки визначений сторонами кредитного договору строк повного погашення кредиту настав 23 квітня 2010 року, то відповідно порука припинилась з 24 квітня 2015 року.

Отже суд обґрунтовано відмовив у позові до поручителя, і доводів на спростування такого висновку апеляційна скарга не містить.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді Н.П. Пилипчук

Л.А. Швецова