Справа № 184/1373/17
Номер провадження 2/184/485/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судового засідання Бринзи Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського міського комунального підприємства "Добробут" про стягнення заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за вислугу років та середнього заробітку, -

за участю: позивача - ОСОБА_1, представників відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

05.09.2017 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Покровського МКП "Добробут" про стягнення заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за вислугу років та середнього заробітку, та просить суд: - стягнути з Покровького МКП "Добробут" на його користь недонараховану та недоплачену заробітну плату за тарифною ставкою за період з 01 липня 2012 року по 07 червня 2017 року у сумі 12775,42 грн.; - стягнути з Покровького МКП "Добробут" на його користь недонараховану та невиплачену винагороду за вислугу років у розмірі 6926,02 грн.; - стягнути з Покровького МКП "Добробут" на його користь невиплачену одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2024,04 грн.; - стягнути з Покровького МКП "Добробут" на його користь середній заробіток в розмірі 14898,64 грн. за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з Покровького МКП "Добробут" на його користь витрати на сплату судового збору в сумі 640,00 грн., посилаючись на те, що відповідач в період роботи з 01.07.2012 року по 07.06.2017 року виплачував заробітну плату позивачу не з розрахунку установленої законом мінімальної заробітної плати, що суперечить ст. 97 КЗпП України.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та письмових поясненнях.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що заробітна плата виплачувалась позивачу на підставі зміненої генеральної угоди, згідно якої виплата по єдиній сітці між розрядних тарифних коефіцієнтів та коефіцієнтів співвідношень мінімальної тарифної ставки здійснювалась за наявності власного прибутку. Звертали увагу на те, що позивач просить стягнути визначену ним суму без урахування податкових утримань та обов'язкових платежів. Також зазначили, що позивач пропустив строки позовної давності, оскільки мав звернутися в тримісячний термін з моменту коли він дізнався або мав дізнатися про порушення свого права. Окрім цього також зазначили те, що розмір заробітної плати робітникам МКП "Добробут" встановлювався відповідними рішеннями міської ради та підприємство не мало змоги самостійно змінювати встановлений розмір заробітної плати. Крім того посилались на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області по справі №184/3655/14-ц за схожими правовідносинами та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області згідно якої колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі змінами колективного договору.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що позивача наказом № 88-к від 01.06.2012 року Орджонікідзевського міського комунального підприємства «Міськсвітло» було прийнято на роботу трактористом 4 розряду з погодинною тарифною ставкою 10,63 грн., що підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 11-12) та копією наказу № 88-к від 01.06.2012 року (а.с. 51).

07.06.2016 року до трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис про перейменування підприємства ОМКП "Міськсвітло" в Покровське МКП "Добробут" згідно рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області № 7 від 31.05.2016 року (8 сесія 7 скликання), що підтверджується копією трудової книжки

07.06.2017 року наказом № 267-к позивача було звільнено за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 14).

Відповідно до статті 7 Закону України від 24 березня 1995 року N108/95-ВР «Про оплату праці» законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди" та інших актів законодавства України.

Відповідно до стаття 9 Закону України від 01.07.1993 № 3356-ХІІ «Про колективні договори і угоди» Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою.

Згідно статті 18 Кодексу законів про працю України Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Згідно зі ст. 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення норм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат доплат, надбавок, премій та ін.).

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів та грантів.

А згідно статті 6 Закону України «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно - кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати: міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник Має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (частина 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці», ч. 4 ст. 97 КЗпП України суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Тарифна сітка оплати праці на підприємстві встановлюється залежно від законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів) (ст. 96 Кодексу законів про працю країни та ст. 6 Закону України "Про оплату праці".)

Згідно графи "по тарифу" особистого рахунку ОСОБА_1 за 2012 рік він отримав у червні 2012 року 1520,09 грн. з фактично відпрацьованих 143 годин, тарифна ставка відповідно становить 10,63 грн. (а.с. 16, 85).

Наказом №122-к від 02.07.2012 року з 01.07.2012 року позивач був переведений на посаду тракториста 5 розряду з погодинною тарифною ставкою 12,12 грн. (а.с. 12, 52).

Згідно п. 7 розділу IV «Оплата праці» колективного договору: "тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі:

- Тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що відповідає, або перевищує, встановлений розмір мінімальної заробітної плати;

- Єдиної сітки міжрозрядних тарифних коефіцієнтів;

- Коефіцієнтів співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців підприємства до мінімальної тарифної ставки 1 розряду робітника основного виробництва.

Так згідно штатного розпису ОМКП "Міськсвітло", який вводиться в дію з 01.06.2012 року посадовий оклад тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці (12,12 грн.) складається з мінімальної заробітної плати (6,56 грн.), мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (1,2) та коефіцієнту співвідношень до тарифної ставки (1,54). (а.с. 81)

6,56*1,2*1,54 = 12,12 грн.

Положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік" установлено на 2012 рік мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі: з 1 січня - 6,43 гривні, з 1 квітня - 6,56 гривні, з 1 липня - 6,61 гривні, з 1 жовтня - 6,7 гривні, з 1 грудня - 6,8 гривні.

Однак ОМКП "Міськсвітло" в 2012 році не змінило посадовий оклад тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці (12,12 грн.) та проводило розрахунки оплати праці виходячи з встановленого тарифного окладу за штатним розписом ОМКП "Міськсвітло", чим порушило умови законодавства.

Так посадовий оклад тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці ОМКП "Міськсвітло" мав складати:

- з 1 липня - 6,61*1,2*1,54 = 12,22 грн.

- з 1 жовтня - 6,7*1,2*1,54 = 12,38 грн.

- з 1 грудня - 6,8*1,2*1,54 = 12,57 грн.

де:

-6,61 грн., 6,7 грн. та 6,8 грн. мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі встановлена ЗУ "Про державний бюджет України на 2012 рік";

- 1,2 - коефіцієнт співвідношення встановлений штатним розписом ОМКП "Міськсвітло", 01.06.2012 року для тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці;

- 1,54 коефіцієнт розрядності встановлений штатним розписом ОМКП "Міськсвітло", 01.06.2012 року для тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці.

Таким чином в порушення вищевказаних норм ОМКП "Міськсвітло", не застосовуючи законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, недонарахувало та недоплатило позивачу частину заробітної плати за тарифною ставкою за період 01.07.2012 року по 31.12.2012 року у розмірі 613 грн. 38 коп., згідно розрахуноку (а.с. 19).

Крім того згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік" установлено у 2013 році мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі: з 1 січня - 6,88 гривні, з 1 грудня - 7,3 гривні.

Однак ОМКП "Міськсвітло" в 2013 році не змінило посадовий оклад тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці (12,71 грн.) та проводило розрахунки оплати праці виходячи з встановленого тарифного окладу за штатним розписом ОМКП "Міськсвітло", чим порушило умови законодавства (а.с. 84).

Так посадовий оклад тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці ОМКП "Міськсвітло" мав складати:

- з 1 грудня - 7,3*1,2*1,54 = 13,49 грн.

Таким чином в порушення вищевказаних норм ОМКП "Міськсвітло", не застосовуючи законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, недонарахувало та недоплатило позивачу частину заробітної плати за тарифною ставкою за період 01.01.2013 року по 31.12.2013 року у розмірі 543 грн. 22 коп., згідно розрахунку (а.с. 19).

Крім того згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі - 7,3 гривні.

Однак ОМКП "Міськсвітло" в 2014 році не змінило посадовий оклад тракториста 5 розряду механічного цеху (12,71 грн.) та проводило розрахунки оплати праці виходячи з встановленого тарифного окладу за штатним розписом ОМКП "Міськсвітло", чим порушило умови законодавства (а.с. 107).

Так посадовий оклад тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці ОМКП "Міськсвітло" мав складати:

- з 2014 року - 7,3*1,2*1,54 = 13,49 грн.

Таким чином в порушення вищевказаних норм ОМКП "Міськсвітло", не застосовуючи законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, недонарахувало та недоплатило позивачу частину заробітної плати за тарифною ставкою за період 01.01.2014 року по 31.12.2014 року у розмірі 1970 грн. 90 коп., згідно розрахунку (а.с. 19).

Крім того згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі: з 1 січня - 7,29 гривні, з 1 вересня - 8,29 гривні.

Однак ОМКП "Міськсвітло" в 2015 році не змінило посадовий оклад тракториста 5 розряду механічного цеху (12,71 грн.) та проводило розрахунки оплати праці виходячи з встановленого тарифного окладу за штатним розписом ОМКП "Міськсвітло", чим порушила умови законодавства (а.с. 109).

Так посадовий оклад тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці ОМКП "Міськсвітло" мав складати:

- з 1 січня - 7,29*1,2*1,54 = 13,47 грн.

- з 1 вересня - 8,29*1,2*1,54 = 15,32 грн.

Таким чином в порушення вищевказаних норм ОМКП "Міськсвітло", не застосовуючи законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, недонарахувало та недоплатило позивачу частину заробітної плати за тарифною ставкою за період 01.01.2015 року по 31.12.2015 року у розмірі 2976 грн. 58 коп., згідно розрахунку (а.с. 19).

Крім того згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі: з 1 січня - 8,29 гривні, з 1 травня - 8,69 гривні, з 1 грудня - 9,59 гривні.

Однак Покровське МКП "Добробут" (внаслідок перейменування ОМКП "Міськсвітло") в 2016 році не змінило посадовий оклад тракториста 5 розряду механічного цеху (12,71 грн.) та проводило розрахунки оплати праці виходячи з встановленого тарифного окладу за штатним розписом МКП "Добробут", чим порушила умови законодавства.

Так посадовий оклад тракториста 5 розряду ремонтно-дорожньої дільниці Покровського МКП "Добробут" мав складати:

- з 1 січня - 8,29*1,2*1,54 = 15,32 грн.;

- з 1 травня - 8,69*1,2*1,54 = 16,06 грн.;

- з 1 вересня - 9,59*1,2*1,54 = 17,72 грн..

Таким чином в порушення вищевказаних норм МКП "Добробут", не застосовуючи законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, недонарахувало та недоплатило позивачу частину заробітної плати за тарифною ставкою за період 01.01.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі 6376 грн. 33 коп., згідно розрахунку (а.с. 19-20).

Пунктами 3 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 pоку № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн..

Пунктом 5 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 p. № 1774-VII1 встановлено, що до внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801 -VIIІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.05.2017 року становить 1684 грн.

Однак Покровське МКП "Добробут" в 2017 році не змінило посадовий оклад тракториста 5 розряду механічного цеху (17,87 грн.) та проводило розрахунки оплати праці виходячи з встановленого тарифного окладу за штатним розписом МКП "Добробут", чим порушила умови законодавства.

Так з 01.05.2017 року погодинна тарифна ставка позивача, як тракториста 5 розряду повинна становити 19,57 грн. виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у погодинному розмірі 10,59 грн. (1684 : 159 год.) та на підставі колективного договору, виходячи з міжрозрядного тарифного коефіцієнту 1,54 та коефіцієнту співвідношень в оплаті праці 1,2, а саме :

10,59 х 1,54 х 1,2 = 19,57 грн.

Проте, з 01.05.2017 року погодинна тарифна ставка позивача, як тракториста 5 розряду залишалася у розмірі 17,87 грн.

Таким чином в порушення вищевказаних норм МКП "Добробут", не застосовуючи законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, недонарахувало та недоплатило позивачу частину заробітної плати за тарифною ставкою за період 01.05.2017 року по 07.06.2017 року у розмірі 295 грн. 01 коп., згідно розрахунку (а.с. 20).

За таких умов, при формуванні схеми посадових окладів позивачу в періоді з 01.07.2012 року по 07.06.2017 року, відповідач не мав право змінювати законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, оскільки це прямо протирічить діючому законодавству.

Тому, при нарахуванні та здійсненні оплати праці на основі тарифної сітки (схеми посадових окладів), встановленої колективним договором, відповідач мав використовувати показник мінімальної заробітної плати встановлений законодавчо розмір мінімальної заробітної плати за певний період.

Отже в порушення умов оплати праці, а саме вимог п. 7 розділу IV «ОПЛАТА ПРАЦІ» колективного договору МКП "Добробут", ст.ст. 8, 21, 96, 97 КЗпП України, ст.ст. 5, 6, 15, 21, 22 Закону України «Про оплату праці», ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» відповідачем при нарахуванні позивачу заробітної плати за період з 01.07.2012 року по 07.06.2017 року не застосовано законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, внаслідок чого позивачу не донараховано та не виплачено заробітної плати за посадовим окладом, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з Покровського МКП "Добробут" на користь позивача недорахованої та недоплаченої заробітної плати за посадовим окладом за період з 01.07.2012 року по 07.06.2017 року у сумі 12775 грн. 42 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, під час праці позивача на підприємстві відповідачем не було проведено доплату до заробітної плати за вислугу років за фактично відпрацьований час відповідно до положення про виплату винагороди за вислугу років, що передбачено колективним договором.

У силу статті 97 КЗпП України та статті 15 Закону України "Про оплату праці" форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням зазначених вище вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори» умови колективних договорів, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до п. 10 розділу IV «ОПЛАТА ПРАЦІ» колективного договору МКП "Добробут" адміністрація підприємства зобов'язується проводити нарахування на виплату винагороди за вислугу років щомісячно всім працівникам за фактично відпрацьований час відповідно до положення про виплату винагороди за вислугу років.

Так відповідно до п. 1 Положення про виплату винагороди за вислугу років працівникам підприємства «Міськсвітло», виплата винагороди за вислугу років здійснюється всім працівникам підприємства, які мають право на одержання відповідно даного положення.

Положення про виплату винагороди за вислугу років визначено умови й розміри її виплати : при безперервному стажу роботи від 1 року до 3 років розмір річного заохочення за вислугу років в частках місячної тарифної ставки (посадового окладу) - 1,0.

Згідно п. 4.1 Винагорода за вислугу років нараховується виходячи із посадового окладу по основній роботі.

Пунктом 4.2 Положення передбачено що винагорода за вислугу років виплачується щомісячно.

Тобто щомісячно винагорода за вислугу років виплачується у розмірі 8,33 % посадового окладу.

Відповідно до п. 4.3, 4.4 Положення право на одержання винагороди за вислугу років виникає кожного працівника після одного повного року праці на підприємстві, перша виплата заохочення здійснюється за час, відпрацьований більше одного року. Якщо право на винагороду за вислугу років виникло протягом календарного місяця, то сума винагороди виплачується починаючи з наступного місяця.

В порушення ст. 22 Закону України «Про оплату праці» та п. 10 розділу IV «ОПЛАТА ПРАЦІ" колективного договору МКП "Добробут", пунктів 1, 4.1, 4.2, 4,3, 4.4 Положення про виплату винагороди за вислугу років працівникам підприємства «Добробут», відповідачем з липня 2014 року припинено нарахування позивачу винагороди за вислугу років.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці»).

Пунктами 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", роз'яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Невиплата позивачу надбавки за вислугу років, яка входить до складу заробітної плати, є порушенням роботодавцем права працівника на отримання винагороди за працю а тому суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення з Покровського МКП "Добробут" на користь позивача невиплаченої винагороди за вислугу років за період з липня 2014 року по 07.06.2017 року у розмірі 6926 грн. 02 коп., згідно розрахунку (а.с. 21-22).

Крім того, позивач у серпні 2013 року перебував в основній відпустці. У порушення умов колективного договору відповідачем, при виході у щорічну відпустку у серпні 2013 року, позивачу не була виплачена одноразова матеріальна допомога на оздоровлення.

Відповідно до п. 14 розділу IV «ОПЛАТА ПРАЦІ» колективного договору МКП "Добробут" адміністрація підприємства зобов'язується при виході працівника в основну відпустку, чи наданні основної її частини, тривалістю не менше 14 календарних днів, виплачувати одноразову матеріальну допомогу раз на рік на оздоровлення у розмірі 100% посадового окладу, установленого з 01 січня поточного року.

За змістом ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: встановлення гарантій, компенсацій, пільг; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Крім того, відповідно до положень ст.116 КЗпП України, виплата будь-яких сум, щодо яких прийнято рішення про відстрочення їх виплати, у разі звільнення працівника мають бути йому виплачені в день звільнення.

Так тарифна ставка позивача, установлена на 01.01.2013 року, становила 12,12 грн.

Згідно Додатку до листа Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 № 9050/0/14-12/13, норма тривалості робочого часу в годинах на серпень 2013 року при 40- годинному робочому тижні -167 годин.

Таким чином, позивачу мала бути виплачена відповідно до п. 14 розділу VI Колективного договору сума матеріальної допомоги у розмірі 2024,04 грн. (12,12 грн. х 167 год.).

Отже, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення відноситься до структури заробітної плати і така соціально-трудова гарантія передбачена у колективному договорі, отже її нарахування роботодавцем в разі надання його робітнику щорічної відпустки є обов'язковим в звязку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Покровського МКП "Добробут" на користь позивача одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 2024 грн. 04 коп..

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

На день звільнення позивача, відповідач не виплатив йому при звільненні заробітної плати по тарифу у сумі 12775,42 грн., одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2024,04 грн. та винагороду за вислугу років у розмірі 6926,02 грн., а всього 21 725,48 грн.

Порядок обчислення середньої заробітної плати визначено ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до п. 2 вказаної ОСОБА_4 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до положень п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

При цьому, відповідно до п. 3 ОСОБА_4 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Згідно з п. 4 ОСОБА_4 обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема, виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками): одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Виходячи з даних, зазначених у розрахункових листах за квітень і за травень 2017 року, і з правил розрахунку середнього заробітку (закріплених у Порядку №100), середньоденну заробітну плату для вирахування компенсації за статтею 117 КЗпП слід розрахувати таким чином:

-у квітні 2017 року: по тарифу 1429,60 грн. + індексація 332,13 грн., всього = 1761,73 грн.;

- у травні 2017 року: по тарифу 1912,09 грн. + індексація 424,66 грн. + за надурочну роботу 53,61 грн., всього = 2390,36 грн.;

- разом за два місяці = 4152,09 грн.

Виходячи із даних особового рахунку за квітень та травень 2017 року середньоденна заробітна плата позивача з розрахунку кількості відпрацьованих днів становить 244,24 грн. = 4152,09 грн. : 17 (число відпрацьованих робочих днів у цих двох місяцях = 136 год. : 8 год.).

Строк затримки розрахунку з 07.06.2017 року (день звільнення) по 04.09.2017 року - 61 робочий день.

Отже, відповідач порушив вимоги ст.116 КЗпП України і не провів остаточного розрахунку з позивачем у строки, визначені вказаними нормами закону.

Таким чином, існують підстави для застосування наслідків, передбачених у статті 117 КЗпП України, а саме для стягнення з Покровського МКП "Добробут" на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні -14898,64 грн. (61 дн. х 244,24 грн.)

Суд не погоджується з доводами представників відповідача, щодо пропуску строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки у рішенні Конституційного суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 117, 231-1 КЗпП України. Конституційний суд України визначив, що для звернення працівників до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та при відшкодуванні завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Крім того Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013р. №1-18/2013 дано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП, де зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Оскільки позивач був звільнений 07.06.2017 року, на день звільнення йому не було виплачено належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, а тому тримісячний строк позовної давності для вимоги стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має рахуватися з дня звільнення та сплинув - 07.09.2017 року. Позивач звернувся до суду 05.07.2017 року а тому строки позовної давності для звернення з відповідною вимогою не закінчились.

Суд критично відноситься до посилань представників відповідача щодо зазначення у колективному договорі зі змінами від 20.03.2013 року зменшення розміру заробітної плати, оскільки згідно положень п. 7 розділу IV «ОПЛАТА ПРАЦІ» цього колективного договору виплата тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що відповідає, або перевищує, встановлений розмір мінімальної заробітної плати не змінюється, а зміни стосуються лише виплати єдиної сітки міжрозрядних тарифних коефіцієнтів та коефіцієнтів співвідношень розмірів місячних посадових окладів, які виплачуються за наявності власного прибутку підприємства або за наявності достатніх асигнувань фонду оплати праці з міського бюджету. Однак згідно штатних розписів 2012-2017 років зазначені коефіцієнти не змінювались та виплачувались згідно відповідних штатних розписів.

Також суд не погоджується з позицією представників відповідача щодо зазначення в позовних вимогах утримання податків та інших обов'язкових платежів з сум заборгованості по заробітній платі, оскільки згідно пункту 6 ОСОБА_4 Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про застування судами законодавства про оплату праці»: задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Крім того суд також критично відноситься до посилань представників відповідача щодо встановлення заробітної плати працівникам МКП "Добробут" міською радою міста та підприємство, яке перебуває на балансі ради і отримує відповідні асигнування з міського бюджету, не могло самовільно збільшувати розмір заробітної плати працівникам, оскільки мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Судом не приймаються до уваги твердження представників відповідача щодо не встановлення Апеляційним судом Дніпропетровської області порушень законодавства про оплату праці по цивільній справі №184/3655/14-ц за схожими правовідносинами, оскільки при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення. Преюдиції розгляду схожих спірних правовідносин чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі в межах позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Покровського міського комунального підприємства «Добробут» про стягнення заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за вислугу років та середнього заробітку - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, з Покровського міського комунального підприємства "Добробут", , недонараховану та недоплачену заробітну плату за тарифною ставкою за період з 01.07.2012 року по 07.06.2017 року у сумі 12775,42 грн., невиплачену винагороду за вислугу років у розмірі 6926,02 грн., невиплачену одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2024,04 грн., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14898,64 грн., всього на загальну суму 36 624 (тридцять шість тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 12 коп..

Стягнути з Покровського міського комунального підприємства "Добробут" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_5