АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9008/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/32/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

представника позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 1 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 1 листопада 2016 року в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 5660 гривень щомісячно, починаючи стягувати з 07.12.2013 року і до досягнення 23 річного віку, в загальній сумі стягнення за весь період 339 600 гривень, що еквівалентно 12 000 євро - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В обгрунтування вимог посилається на порушення судом норм процесуального права. Вказує на те, що суд не з'ясував ряд обставин, які мають значення для справи .

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.Причини неявки не повідомив, а тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд обґрунтовано виходив з того, що що правових підстав для задоволення позову немає.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія апеляційної інстанції, оскільки вони достатньо мотивовані, підтверджені доказами наявними в матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Так, відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №6 від 15.05.2006 р. судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що 28.01.1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, й від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, позивачка у справі ОСОБА_2

ОСОБА_2 навчається на 3 курсі факультету філології і журналістики ТНПУ імені В.Гнатюка на держбюджетній основі денної форми навчання, й окремо за додатковою спеціальністю: філологія. Мова і література (англійська) за контрактом з оплатою в сумі 11 676, 88 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду до відповідача ОСОБА_3, який є дідусем позивачки і відповідно до ст.199 СК України не є особою з якої можуть бути стягнуті аліменти на повнолітню дочку яка навчається, а тому він не є належним відповідачем.

Пунктом 8 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача.

У порушення вимог ст. 33 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив питання про заміну неналежного відповідача.

Разом з тим, чинним процесуальним законодавством апеляційній суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про заміну неналежного відповідача у процесі на належного.

Доводи апелянта, що суд безпідставно відмовив в позові, оскільки відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти в силу тих обставин, що є дідусем позивачки та згідно доручення наданого ОСОБА_4 вносить платежі по аліментах є безпідставні та не грунтуються на законі.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

В даному випадку права позивачки не порушено, оскільки законом не передбачено стягнення аліментів відповідно до ст.199 СК України з відповідача, який не є батьком позивачки. Суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 1 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук