Ухвала

Іменем України

13 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Дьоміної О.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», третя особа - генеральний директор Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі з внесенням відповідних записів в трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою генерального директора Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, свої позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що він перебував з Приватним акціонерним товариством «Краснодонвугілля» (далі - ПрАТ «Краснодонвугілля») у трудових відносинах та працював на посаді гірничого робітника підземного 3-го розряду шахти ім. М.П. Баракова ПрАТ «Краснодонвугілля».

Наказом від 29 березня 2016 року № 570-УВ трудовий договір з ним було розірвано на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з появою на роботі у нетверезому стані.

Своє звільнення ОСОБА_4 вважає незаконним з огляду на те, що він є членом виборних профспілкових органів і його звільнення було проведене без попередньої згоди цих органів, що є порушенням вимог ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Крім того, позивач вважає, що факт перебування його у нетверезому стані не є доведеним у встановленому законом порядку, оскільки докази, на які посилається відповідач, є неналежними, та такими, що не відповідають чинному законодавству. Тому просив суд визнати незаконним наказ від 29 березня 2016 року № 570-УВ про його звільнення, поновити на попередньому місті роботи та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПрАТ «Краснодонвугілля» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі з внесенням відповідних записів в трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 16 листопада 2016 року про виправлення описки, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 липня 2016 року скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі з внесенням відповідних записів в трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Наказ № 570-УВ від 29 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 з посади гірничо-робітника підземного дільниці № 5 СП «Шахтоуправління ім. Н.П. Баракова» Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді гірничо-робітника підземного дільниці № 5 СП «Шахтоуправління ім. Н.П. Баракова» Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» з внесенням відповідних записів в трудову книжку позивача.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів) в сумі 33 276 грн 54 коп.

У касаційній скарзі генеральний директор ПрАТ «Краснодонвугілля» ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що як на звернення відповідача, так і на звернення, яке було здійснено судом під час розгляду справи, профспілкові організації відмовили у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, обґрунтувавши у достатній мірі свої висновки, а відповідачем суду не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на час проведення передзмінного медичного контролю 03 березня 2016 року ОСОБА_4 дійсно знаходився у стані алкогольного сп'яніння.

Доводи касаційної скарги про те, що відмова профспілкового органу була не обґрунтованою, а також про те, що відповідачем належним чином підтверджено стан алкогольного сп'яніння позивача під час проведення передзмінного медичного контролю 03 березня 2016 року, не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Як установлено судами попередніх інстанцій, з 29 листопада 2005 року ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Краснодонвугілля», займаючи посаду гірничо-робітника підземного дільниці № 5 СП «Шахтоуправління ім. Н.П. Баракова» ПрАТ «Краснодонвугілля».

На підприємстві діє Первинна профспілкова організація Незалежна профспілка гірників Шахти ім. М.П. Баракова та Незалежна профспілка гірників Шахти ім. М.П. Баракова, які легалізовані у встановленому законом порядку, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію.

Позивач з грудня 2015 року є заступником голови як Первинної профспілкової організації Незалежна профспілка гірників Шахти ім. М.П. Баракова, так і Незалежної профспілки гірників Шахти ім. М.П. Баракова (тобто членом виборних профспілкових органів), що підтверджується витягом з протоколу від 18 грудня 2015 року № 11-2015р. звітно-виборчої конференції.

При цьому встановлено, що Незалежна профспілка гірників Шахти ім. М.П. Баракова є вищим профспілковим виборним органом відносно Первинної профспілкової організації Незалежна профспілка гірників Шахти ім. М.П. Баракова.

На підставі наказу від 29 березня 2016 року № 570-УВ ОСОБА_4 було звільнено з посади гірничо-робітника підземного дільниці № 5 СП «Шахтоуправління ім. М.П. Баракова» ПрАТ «Краснодонвугілля» на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України у зв'язку з його появою на роботі у нетверезому стані.

Оскiльки позивач є членом виборного органу профспiлкової органiзацiї, то для його звiльнення за появу на роботі у нетверезому стані на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України вiдповiдач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспiлкової органiзацiї та вищестоящого виборного органу цiєї профспілки.

Проте від імені відповідача з поданнями про звiльнення позивача звернулася особа, яка не мала на час такого звернення належних повноважень, оскільки відповідна довіреність була надана 28 березня 2016 року, а вказані подання були підписані та направлені 04 березня 2016 року.

Проте, як на звернення відповідача, так і на звернення, яке було здійснено судом під час розгляду справи, профспілкові організації відмовили у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, обґрунтувавши у достатній мірі свої висновки.

Також, апеляційний суд взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_4, з яких вбачається, що він дійсно вживав пиво напередодні ввечері 02 березня 2016 року, але це не може свідчити про беззаперечне підтвердження факту знаходження позивача у стані алкогольного сп'яніння на час проведення передзмінного медичного контролю 03 березня 2016 року, оскільки без належного дослідження всіх об'єктивних та суб'єктивних факторів (зміст алкоголю у пиві, час його вживання, період відпочинку, стан здоров'я особи та інше) у їх сукупності такий висновок є виключно припущенням.

Із змісту протоколу медичного освідчення від 03 березня 2016 року № 336 вбачається, що медичне освідчення ОСОБА_4 для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння 03 березня 2016 року здійснено Державною установою «Краснодонська центральна міська багатопрофільна лікарня» ЛНР.

Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій територій та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Тому, будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, протокол медичного освідчення від 03 березня 2016 року № 336 є доказом, який одержано з порушенням порядку, встановленого законом, а тому не міг бути взятим апеляційним судом до уваги як належний та допустимий.

З аналогічних причин апеляційним судом не взято до уваги висновок дослідження на кількісний зміст алкоголю в біорідині від 03 березня 2016 року № 1, повідомлення від 06 червня 2016 року № 561 Державної установи «Краснодонська центральна міська багатопрофільна лікарня» ЛНР, свідоцтво Державного комітету МСТВ ЛНР від 10 травня 2016 року № 513 про повірку робочого засобу виміру.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду прийняла до уваги, що медичне освідчення 03 березня 2016 року ОСОБА_4 для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння здійснювалось із застосування приладу «Алкотест» AL9000 та «Алкотест» - Драггер 6510.

Разом із тим, суду не було надано доказів на проведення належної повірки зазначених приладів, приймаючи до уваги, що законодавчо встановлений міжповірочний інтервал становить не більше 6 місяців.

Надані ж відповідачем копії свідоцтв про повірки не взяті до уваги, оскільки свідоцтво від 01 грудня 2015 року № 12-14652 про державну метрологічну атестацію свідчить про повірку сигналізатора «AlcoScan AL 1100», що не має відношення до обставин справи, а свідоцтво Державного комітету МСТВ ЛНР від 10 травня 2016 року № 513 про повірку робочого засобу виміру є неналежним і недопустимим доказом та видано лише 10 травня 2016 року, тобто значно пізніше звільнення позивача.

Крім того, протокол медичного освідчення від 03 березня 2016 року № 336 всупереч інформації, що міститься у повідомленні від 06 червня 2016 року № 561 Державної установи «Краснодонська центральна міська багатопрофільна лікарня» ЛНР, складено з суттєвими порушеннями Інструкції про виявлення ознак алкогольного та наркотичного чи іншого сп'яніння, затвердженої наказом від 09 вересня 2009 року № 400/666 Міністерства охорони здоров'я України, а саме - додатку № 2, а висновки медичних досліджень щодо виявлення стану алкогольного сп'яніння позивача суттєво відрізняються між собою та суперечать один одному.

За правилами п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(із подальшими змінами), вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу генерального директора Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.О. Дьоміна А.В. Маляренко