УХВАЛА

11.01.2017 року Провадження №2-п/425/4/17

Справа №425/3309/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,

в с та н о в и в:

ОСОБА_1, 27 грудня 2016 року звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, якою просила переглянути заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 грудня 2016 року по справі № 425/3309/16-ц яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу був задоволений.

Позиція відповідача полягала у тому, що 24 грудня 2016 року вона одержала заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2. Але із вказаним рішенням не згодна та просила переглянути його посилаючись на те, що у них з позивачем є син ОСОБА_3, який дуже любить свого батька та не уявляє собі без нього життя, а також те, що шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 не припинені, у літку 2015 року вони їздили на відпочинок до моря, 31 грудня 2015 року разом з батьками позивача зустрічали новий рік, по теперішній час вона з позивачем проживають разом та ведуть спільне господарство.

Позивач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, але і будь-яких заяв про зміну свого відношення до відповідача та про бажання зберегти сім`ю і шлюб, не подавав. Як не подавав і заяв якими б висловив бажання примиритись з відповідачем.

А суд, для вирішення питання щодо перегляду заочного рішення від 15 грудня 2016 року, застосувавши такі норми процесуального права, виходив з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Про судове засідання призначене на 21 листопада 2016 року, відповідач була повідомлена належним чином. Тобто, у порядку передбаченому частинами 3-5 статті 74 та частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) ОСОБА_4 завчасно рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення були надіслані позов з усіма додатками до нього, повістка та ухвала суду про відкриття провадження у справі (а.с.12,13,17 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з особистим підписом ОСОБА_1 про отримання судових документів 03 листопада 2016 року).

Однак у судове засідання вона не зявилась і причини неявки суду не повідомила (а.с.1-17), тому суд в силу положень частини 2 статті 77 ЦПК України виходив із того, що відповідач не зявилась у судове засідання без поважних причин (а.с.18).

Про судове засідання призначене на 15 грудня 2016 року, відповідач також повідомлялась шляхом надіслання на її адресу судової повістки, яку вона отримала особисто 25 листопада 2016 року судову повістку про виклик до суду (а.с.19,22).

Отже, саме тому 15 грудня 2016 року суд визнав, що відповідач була належним чином повідомлена, але повторно не зявилась до суду без поважних причин (а.с.25,26).

За таких обставин суд констатує, що відповідач дійсно була обізнана про те, яка справа, про що, ким, де і коли буде розглядатись і ніщо не заважало відповідачу зявитись у судове засідання особисто або ж через представника чи скористатись правовою допомогою. А подана нею заява неспростовує відсутність поважних причин неявки у судове засідання.

Разом з цим суд нагадує відповідачу положення частини першої статті 232 ЦПК України якими передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, одного лише факту неявки у судове засідання та не повідомлення про причини неявки з поважних причин не достатньо для скасування заочного рішення, необхідним також є встановлення судом того, що докази, на які посилається відповідач мають істотне значення для правильного вирішення справи.

А тут суд звертає увагу відповідача на те, що предметом розгляду був спір щодо розірвання шлюбу, і цей спір аж ніяк не стосувався питань щодо обмеження дитини у спілкуванні з батьком, та взагалі ніяк не впливав на рівність прав та обовязків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебувають батьки у шлюбі між собою, чи проживають батьки окремо від дитини. На що звертала увагу відповідач у своїй заяві.

Тобто суд не може погодитись із тим, що наявність у позивача і відповідача спільної неповнолітньої дитини може бути доказом, який має істотне значення для вирішення питання щодо розірвання шлюбу, оскільки факт розірвання шлюбу сам по собі не може впливати на реалізацію права дитини і його батька на контакт.

Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Саме керуючись цією визначальною нормою матеріального права для вирішення питання щодо розірвання шлюбу, суд, ухвалюючи 15 грудня 2016 року заочне рішення встановив, що за час спільного проживання між позивачем та відповідачем зявились сварки, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу між ними стало суперечити інтересу позивача щодо побудови сімейних та шлюбних відносин за власними уявленнями про шлюб та сім`ю, які відрізняються від поглядів на це відповідача. А це являється інтересом позивача, що має істотне значення чого достатньо для розірвання шлюбу незалежно від волі відповідача (а.с.1,26).

Натомість відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення не послалась на жодні докази які могли б це спростувати або довести хоча б теоретичну можливість збереження шлюбу у майбутньому.

Також суд звертає увагу відповідача на те, що шлюб грунтується на вільній згоді подружжя, відповідно при відсутності добровільного бажання одного з подружжя перебувати у шлюбі, суд не може зобов`язати таку особу залишитись у шлюбі при бажанні на це іншого з подружжя.

Також суд не бачить доцільності надавати час для примирення, оскільки згоди чи хоча б бажання на це позивач не виказував.

Тому суд констатує, що докази на які посилається відповідач не мають істотного значення для правильного вирішення справи про розірвання шлюбу, і суд не бачить доказів, які б вказували на можливість збереження шлюбу позивача та відповідача.

Отже, зважаючи на викладене та керуючись статтями 208-210,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 грудня 2016 року, ухваленого по справі №425/3309/16-ц яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу був задоволений, залишити без задоволення.

Ухвала не може бути оскаржена.

Ухвала набирає законної сили з дати її постановлення.

Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дати постановлення цієї ухвали.

Суддя - Д.С. Коваленко