Справа №621/359/17
Пр. №2-н/621/32/17
УХВАЛА

09.03.2017 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Вельможна І.В., розглянувши заяву Комунального підприємства «Зміїв серівс» Зміївської районної ради Харківської області про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з вивезення побутових відходів з ОСОБА_1,

встановив:

17.02.2017 року КП «Зміїв сервіс» Зміївської районної ради Харківської області звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з вивезення побутових відходів з ОСОБА_1.

Розглянувши надані матеріали, прихожу до наступного висновку:

З тексту заяви вбачається, що заборгованість у розмірі 1937 грн. 48 коп. виникла за період з 01.08.2011 року по 01.02.2017 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що відповідає вимогам ст. 261 ЦК України.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити, в т.ч., якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

З огляду на вищенаведене, дійшов висновку про те, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 ЗУ «Про судовий збір» передбачає виключний перелік підстав для повернення судового збору, в тому числі, у випадку відмови у відкритті провадження у справі, повернення заяви або скарги.

Враховуючи вищевикладене та вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що сума судового збору у розмірі 800 грн. підлягає поверненню.

Керуючись ст. 79, 100 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити комунальному підприємству «Зміїв сервіс» Зміївської районної ради Харківської області про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з вивезення побутових відходів з ОСОБА_1.

Розяснити заявнику його право на звернення з цими ж вимогами до суду у позовному порядку.

Управління Державної казначейської служби України у Зміївському районі Харківської області зобовязати здійснити повернення Комунальному підприємству «Зміїв сервіс» суму сплаченого судового збору по платіжному дорученню № 62 від 16.02.2017 року на суму 800 (вісімсот) грн.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: