Справа № 128/4377/15-ц Провадження № 22-ц/772/179/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, щовідповідно до укладеного договору №SAMDN0877 від 19.08.2006 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000,00доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Даним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором.

Публічне Акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приватбанк» з 30.04.2009 року є правонаступником прав і обовязків Закритого акціонерного Товариства ОСОБА_2 «Приватбанк».

Позивач свої зобовязання за вказаним договором виконав.Проте, відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконує та не повернувпозивачу взятіним грошові кошти за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що свідчить про порушення умов кредитного договору, в результаті чого, станом на 04.08.2015 року у нього утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 12 779 доларів 32 центи США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 04.08.2015 року - 277 439 грн. 04 коп., яка складається з: 3 000 доларів США заборгованість за кредитом; 9 779,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість на загальну суму 12 779 доларів 32 центів СШАта понесені ним судові витрати за даним позовом.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року позовПАТ КБ ПриватБанк задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 04.08.2015 року за кредитним договором №SAMDN0877 від 19 серпня 2006 року у загальному розмірі 12779,32 доларів США, що еквівалентно - 277439 гривень 04 копійок, за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2015 р., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 3000 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9779,32 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 4161 гривень 59 копійок.

У апеляційній скарзі відповідач у справі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника відповідача у справі ОСОБА_3 ОСОБА_4 апеляційну скаргуповністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. При цьому також звернув увагу на те, що ним подавалася письмова заява про застосування строку позовної давності за даним позовом, яку суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги.

Представник позивача у справіПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_5. апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Судом установлено, що 19.08.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником прав і обовязків якого з 30.04.2009 р. є ПАТ КБ «Приватбанк»)та відповідачем ОСОБА_3укладений договір №SAMDN0877 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки (а.с.8), згідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 000, 00 доларів США, строк дії кредитного ліміту, відповідає строку дії картки, строк дії картки один рік. Базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання Договору 1,4% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. На протязі перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості по кредитному ліміту проценти нараховуються по ставці 0,01 % річних. У випадку непогашення цієї заборгованості в 30 денний строк з моменту її виникнення клієнт сплачує комісію за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період - 1.4% від заборгованості. З 31 дня виникнення заборгованості по кредитному ліміту нарахування процентів за користування кредитним лімітом проводиться по базовій процентній ставці. Проценти за використання кредитного ліміту належать сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця (п.1.1договору).

Відповідно до п.3.2 договору підписанням договору клієнт стверджує, що він ознайомлений з Тарифами Банку, Правилами, які зобов'язується виконувати. Даний договір підписаний відповідачем та представником банку.

Також в п.9.2. договору зазначено, що він діє необмежений період у часі, за виключенням положень п.9.4 (при відсутності достатньої суми грошових коштів для продовження дії картки та виконання розрахункової операції за картрахунком згідно з п.4.6 (якщо у клієнта не має заборгованості перед банком), і ненадходженні грошових коштів на карт рахунок протягом 6 місяців до моменту закінчення терміну дії картки, залишок грошових коштів передається у власність банку та є його прибутком за згодою клієнта, яку він підтверджує підписанням даного договору. Картрахунок закривається, даний договір припиняє свою дію.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809 та статутувбачається, що 17 липня 2009 року відбулася зміна найменування юридичної особи з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (а.с.12-13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що знаданої позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача ОСОБА_3 вбачається, що відповідачем зняті грошові кошти в розмірі 3000 доларів США 18.08.2006 року; 31.08.2006 р. проведена зміна кредитного ліміту; 13.01.2010 р.- здійснений перевипуск картки та переоформлення на універсальну картку; 19.01.2012 р.- проведено банком зміну кредитного ліміту ( а.с.7)

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати кредиту та встановлених договором процентів.

З розрахунку наданого позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, вбачається, що станом на 04 серпня 2015 року за відповідачем ОСОБА_3 рахується заборгованість перед позивачем за кредитним договором в загальній сумі 12 779 доларів 32 центи США, яка складається з наступного: 3 000,00 доларів США заборгованість за кредитом; 9 779,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с.4-5) та копією службового розпорядження НБУ від 04 серпня 2015 року за курсом 21,71 доларів США становить 277 439 грн.04 коп. (а.с. 6).

При цьому місцевий суд вважає, що з наданих позивачем до справи копій документів відповідача ОСОБА_3В.у суду не має підстав сумніватися в укладені ним даного договору.

В цій частині колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції який є правильним.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови , щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти) і прийняття пропозиції ( акцепту) другою стороною.

Згідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. А положення ст. 599 ЦК України, передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності із ст.1049 ч.1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з висновками місцевого суду про те, що оскільки п.9.2 договору №SAMDN0877 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки передбачає, що договір діє необмежений період часу, за виключенням п 9.4., тобто до повного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за цим договором, томузаява представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності (а.с.37) на думку суду є безпідставною.

Так, зокрема відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як зазначається в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка згідно ч. 2 ст. 214, 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Проте, судом першої інстанції залишено поза увагою те, щояк убачається з п.1.1. договору №SAMDN0877 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки від 19.08.2006 року для здійснення операцій, вказаних в п. 2 цього договору, ОСОБА_2 відкриває Клієнту картковий рахунок (далі Картрахунок) і випускає клієнту Платіжну картку (далі картку). Тип картки VISAPLATINUM. ОСОБА_6 особиста міжнародна, строк дії картки один рік. Валюта картрахунку ОСОБА_7Кредитний ліміт «Фінансовий» в розмірі 3000,00 USD(три тисячі доларів 0 центів). Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Крім цього в п.1.1 Договору вказується на те, що заборгованість виникає після надання коштів і в період до 30 днів діє пільгова відсоткова ставка, а у випадку не погашення заборгованості в 30-денний строк з моменту її виникнення клієнт сплачує комісію за несвоєчасне повернення кредитного ліміту.

Таким чином з наведеного слід зробити висновок про те, що згідно умов Договору обовязок по поверненню кредитного ліміту виникає у боржника з моменту виникнення заборгованості, а відсоток нараховується залежно від строку повернення, у відповідності до п. 5.4. договору саме з цього часу позивач має право на стягнення відповідної заборгованості.

Разом з тим, як зазначено в п.9.2 Договір діє необмежений період часу, за виключенням п 9.4.

Пункт 9.4 зазначеного Договору передбачає, що при відсутності достатньої суми грошових коштів для продовження дії картки та виконання розрахункових операцій за картрахунком згідно з п. 4.6. (якщо у Клієнта немає заборгованості перед Банком), і ненадходженні грошових коштів на картрахунок протягом 6 місяців з моменту закінчення терміну дії картки, залишок грошових коштів передається у власність Банку та є його прибутком за згодою з Клієнта, яку він підтверджує підписанням даного договору. Картрахунок при ненадходженні сум пенсій протягом трьох календарних місяців.

Відповідно по п. 9.6 зазначеного договору зобовязання сторін за цим договором припиняються з моменту належного виконання сторонами зобовязань.

Колегія суддів переконана, що висновок суду першої інстанції про те що позовна давність не сплинула, оскільки укладений між сторонами договір дії необмежений період часу за виключенням п. 9.4., тобто до повного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за цим договором, не ґрунтується вимогах Закону та обставинах справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем надана суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної кари клієнта ОСОБА_3 (а.с.7), з якої вбачається що 13.01.2010 року відбувся перевипуск карти та переоформлення на універсальну карту, а 19.01.2012 року відбулася зміна кредитного ліміту (кредитний ліміт:000. Примітка: Зниження кредитного ліміту).

Разом з тим відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує отримання ним перевипущеної Банком карти, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_3 звертався до позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» за перевипуском картки і отримав цю картку та коди доступу до неї.

Так, у справі № 6-9172св13 касаційний суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про задоволення подібних позовних вимог банку, на підставі статей 256, 257 та 267 ЦК України дійшов висновку про те, що кредитор звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка.

Аналогічних висновків дійшов Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ, приймаючи рішення в справах № 6-21792 св 11, № 6-11437 св 12 та № 6-49860 св 12.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги та не врахував, що можливість пред'явлення позову про стягнення боргу обмежується трирічним строком і представник відповідача під час розгляду справи просив застосувати строки позовної давності та відмовити з цих підстав в задоволенні позову.

Протягом встановленого законом строку позовної давності ОСОБА_2 з вимогою про захист порушеного права не звертався будучи обізнаним про порушення його майнових інтересів і відповідач до закінчення строку позовної давності платежі за договором кредиту не вносив. З даним позовом до суду ОСОБА_2 звернувся лише 24.11.2015 року.

Враховуючи те, що дію, яка свідчить про визнання відповідачем боргу вчинено останнім після спливу трирічного строку, а не в його межах, позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності, поважних причин пропуску строку суду не зазначив, не звертався з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Представник відповідача під час розгляду справи письмово посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності і просив суд застосувати строк у відповідності з ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ст. ст. 257, 264, 267 ЦК України належним чином не застосовані, у правовідносинах які склались між сторонами переривання строку позовної давності як це передбачає законодавство не відбулося, тому є усі підстави для відмови у захисті права Банку у стягненні заборгованості за договором кредиту.

Таким чином, перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів переконана, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено порушення вимог як матеріального так і процесуального закону, належним чином не перевірено доводи позову, не наведено достатніх мотивів прийнятого ним рішення, а тому суд дійшов неправильного висновку про задоволення даного позову.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування матеріального або процесуального права.

Зазначені в сукупності обставини, свідчать про неповне зясування судом обставин по справі, неналежну оцінку судом усіх наявних у матеріалах справи доказів, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно частин 1,5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з позивача ПАТ КБ «ПриватБанк»підлягають стягненню на користьвідповідача ОСОБА_3понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в суд апеляційної інстанції в сумі 4577,75 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в суд апеляційної інстанції в сумі 4577 гривень 75 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_8

Судді : /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом: