АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/6466/16-ц Головуючий суддя І інстанції Горчакова О. І.
Провадження № 22-ц/790/4259/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Асєєвої В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (ПАТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду в порядку вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України з позовом до ОСОБА_4, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 травня 2008 року та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23.05.2008 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Належним чином взятих на себе зобов'язань ОСОБА_5 не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 5079 грн. 84 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 4951 грн. 29 коп.; заборгованості за відсотками - 128 грн. 55 коп..

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

На час смерті та відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_5 постійно проживала його дружина - ОСОБА_4, яка не відмовлялася від спадщини в установленому законом порядку.

06 лютого 2015 року до спадкоємця ОСОБА_4 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред'явив свої вимоги, але ніякі дії відповідачем виконані не були.

В зв'язку з тим, що на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець не відмовився від спадщини та прийняв її в натурі, позивач посилався на те, що до складу спадщини також входить кредитні зобов'язання.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, від 23.01.2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

07.02.2017 року ОСОБА_4 в особі її представника ОСОБА_6 подана заява про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року.

В обґрунтування доводів заяви посилалися на те, що що позичальник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно спадкоємець який постійно проживав з спадкодавцем була ОСОБА_4, проте щодо вступу останньої до спадщини позивач жодного доказу на підтвердження не надав. Крім того, кредитна картка НОМЕР_2 від 23.05.2008 року - недійсна, оскільки термін її дії давно сплинув.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23 січня 2017 року, яке скасовано, та розгляд справи призначено в загальному порядку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 квітня 2017 року у задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи містять копію паспорту відповідача, яким підтверджено факт реєстрації та проживання за спільною адресою зі спадкодавцем.

Також, судом не взято до уваги, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_4 мешкала разом с померлим та прийняла спадщину фактично.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами факт реєстрації та сумісного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, який складається із заяви позичальника та Умов тп правил надання банківських послуг.

Взятих на себе зобов'язань ОСОБА_5 належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 23 травня 2008 року утворилася заборгованість у сумі 5079,84 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 4951 грн. 29 коп.; заборгованості за відсотками - 128 грн. 55 коп.

Відповідно до наданої відповідачем ОСОБА_4 копії картки на ім'я ОСОБА_5 (а.с.93) строк дії картки НОМЕР_3 визначений до червня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості останній платіж ОСОБА_5 був здійснений ним за життя 24.06.2017 року у сумі 250 грн.

За таких обставин доводи відповідача про пропуск банком строку позовної давності, є безпідставним.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) її виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому на праві спільної сумісної власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 168).

Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного із співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки цього майна відповідно до ст. 370 ЦК України і частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними ( ч.2 ст. 370 ЦК).

На момент смерті разом із спадкодавцем була зареєстрована його дружина ОСОБА_4, що підтверджується копією паспорту останньої.

Відповідно до вимог ч.1, 2, 4 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК Українищодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач як кредитор заявив вимоги до спадкоємця ОСОБА_4 і при цьому дотримався строків, передбачених цими нормами права.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 12 квітня 2017 року по справі №6-2962цс16.

ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 1998 року ОСОБА_5 та членам його сімї ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 належить на праві спільної сумісної власності власності квартира АДРЕСА_2 (а.с. 168).

За таких обставин вважати, що у ОСОБА_5 відсутнє майно, яке є спадком після смерті ОСОБА_5, не можна.

Враховуючи середні ринкові ціни на нерухоме майно, колегія суддів вважає, що вартість належної ОСОБА_5 ? частини вищезазначеної квартири є значно більшою ніж заборгованість за кредитним договором в сумі 5079 грн. 84 коп., тому стягнення з ОСОБА_4 зазначеної заборгованості не буде порушувати вимоги ч.1 ст. 1282 ЦК України.

Щодо доводів викладених в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представником ОСОБА_4 про пропуск строку позовної давності для звернення із позовною заявою, оскільки термін дії картки припинився, судовою колегією не приймаються виходячи з наступного.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

30 грудня 2014 року кредитор ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу Четвертої державної нотаріальної контори претензію в порядку ст. 1281 ЦК України для встановлення інформації про заведення спадкової справи після померлого ОСОБА_5

Згідно відповіді від 14.01.2015 року Четвертої державної нотаріальної контори спадкової справи не заводилося, спадкоємці після померлого ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а.с. 22-23).

Таким чином позивачем у шестимісячний строк було виконано вимоги ст. 1281 ЦК України.

Щодо закінчення терміну дії картки та порушення позивачем строків позовної давності до вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Останній платіж ОСОБА_9 згідно розрахунку заборгованості був здійснений 24.06.2017 року у сумі 250 грн.

Згідно наданої ОСОБА_4 копії кредитної картки НОМЕР_3 термін її дії становить до 06-15 року.

Таким чином посилання представника відповідача на те, що термін дії картки вже сплинув у 2009 році, належним чином не доведені.

Виходячи з вище викладеного, позивачем не порушено строків позовної давності, передбачених ст. 253-255 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати, понесені ним по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст.313,314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 травня 2008 року у розмірі 5079 грн. 84 коп, яка складається з наступного: 4951 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом; 128 грн. 55 коп. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені ним судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1515 ( одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) гривень 80 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Судді :