АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-3394/1998 Головуючий суддя І інстанції Пелішенко Ж.І.
Провадження № 22-ц/790/424/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 грудня 1998 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до податкової адміністрації Комінтернівського району м. Харкова про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт, що ОСОБА_6, яка померла 19 жовтня 1977 року, є її рідною сестрою та визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння, розташованого по вулиці Хуторянській,3 в м. Харкові, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

В обґрунтування позову посилалась на те, що в 1939 році після смерті матері ОСОБА_7 на спірне домоволодіння було оформлено право власності в рівних частинах по 1/3 частці за нею, її сестрою ОСОБА_6, братом ОСОБА_8 В 1969 році брат ОСОБА_8 за договором дарування подарував сестрі ОСОБА_6 належну йому 1/3 частку домоволодіння і за сестрою було зареєстровано право власності на 2/3 частки спірного домоволодіння. 19 жовтня 1977 року сестра ОСОБА_6 померла і після її смерті позивач стверджувала, що прийняла спадщину, оскільки проживала у спірному домоволодінні. Так як не збереглося свідоцтво про народження сестри, позивач просила встановити факт родинних відносин в судовому порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 грудня 1998 року позов ОСОБА_5 до податкової адміністрації Комінтернівського району м. Харкова про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування - задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_6, померла 19 жовтня 1977 року, є рідною сестрою ОСОБА_5. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частки домоволодіння, розташованого в місті Харкові, вулиця Хуторянська, 3, в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри ОСОБА_6.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просять відмовити ОСОБА_5 у задоволенні вимоги про визнання за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння, розташованого по вулиці Хуторянській,3 в м. Харкові, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказали, що ОСОБА_9, який є чоловіком ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_3, являється рідним сином ОСОБА_6 Зазначили, що місцем відкриття спадщини після ОСОБА_6 є вул. Хуторянська, 31 в місті Харкові, де померла була зареєстрована та проживала на момент смерті. Спадкоємцями першої черги ОСОБА_6 були її чоловік ОСОБА_10 та діти ОСОБА_9 та ОСОБА_11, які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління майном, оскільки ніхто не звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини. Право власності на 2/3 спірного домоволодіння не оформлювалось у звязку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності від 29.06.1939 року та договору дарування. Вказали, що ОСОБА_5 була спадкоємцем другої черги. Зазначили, що 19.10.1999 року помер ОСОБА_10, за ним спадкували ОСОБА_9 та ОСОБА_11, які отримали свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою вул. Хуторянська, 31 в місті Харкові, а також грошові вклади. ОСОБА_9 помер 11.09.2003. Його спадкоємцями є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вважають, що ОСОБА_5 не мала права спадкувати за ОСОБА_6, оскільки була спадкоємцем другої черги за наявності спадкоємців першої черги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що свідок ОСОБА_12 пояснила суду про те, що давно знайома з позивачкою і їй достовірно відомо про те, що в неї була сестра ОСОБА_13, яка мешкала разом із нею по вул. Хуторянській до її смерті.

Окрім тверджень позивачки та показань свідка про те, що у позивачки була рідна сестра ОСОБА_6, цей факт підтверджується письмовим доказом - копією свідоцтва про право власності від 29 червня 1939 року.

З вказаного свідоцтва вбачається, що після смерті ОСОБА_7, спадщину прийняли її неповнолітні діти: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, які мешкали в місті Харкові, вулиця Хуторянська, 3.

ОСОБА_6 померла 19 жовтня 1977 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно повідомлення Харківського міського бюро технічної інвентаризації спірне домоволодіння, розташоване в місті Харкові по вулиці Хуторянській, 3, зареєстровано за ОСОБА_5 - 1/3 частки на підставі свідоцтва від 29.06.1939; за ОСОБА_6 2/3 частки на підставі свідоцтва от 29.06.1939 та договору дарування від 08.09.1969.

Після смерті ОСОБА_6 у відповідності до ст. 530 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями другої черги за законом є її брат ОСОБА_8 та позивачка ОСОБА_5

З листа Сьомої Харківської держнотконтори вбачається, що ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не звертався.

Позивач ОСОБА_5 з моменту народження постійно мешкає в спірному домоволодінні, що підтверджується довідкою вуличного комітету № 2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що померла ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_5 є рідними сестрами. Оскільки позивачка, мешкаючи в спірному домоволодінні, після смерті сестри ОСОБА_6 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, вона в силу ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963р. прийняла спадщину і в силу ст. 530 ЦК УРСР 1963р. є спадкоємцем другої черги після смерті сестри ОСОБА_6 на її майно, яке складається з 2/3 частини вказаного домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Цивільний Кодекс України 2003 року набув чинності 01.01.2004.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки спадщина після померлої ОСОБА_6 відкрилась 19.10.1977, застосуванню підлягають норми Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963р. (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Стаття 530 ЦК УРСР 1963р. передбачала, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

В матеріалах справи відсутні докази про наявність заповіту ОСОБА_6 на випадок її смерті тому, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було вірно обрано до застосування норми, що регулюють порядок спадкування за законом.

Загальними правилами ст. 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Нормою ст. 549 ЦК УРСР визначено перелік дій, необхідних для прийняття спадщини. Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначають, що після смерті ОСОБА_6 її спадкоємці чоловік ОСОБА_10, син ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_9 (у шлюбі Єрмак) Т.В., прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, так як ніхто з них не заявив про відмову від спадщини.

При цьому згідно ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР передбачено, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Поняття доказів закріплено у ст. 57 ЦПК України відповідно до якої доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто, є недопустимими.

Апелянтами, чиє право на спадкове майно є похідним від права спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6, не було надано до апеляційного суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження того, що спадкоємці першої черги вчиняли будь-які дії в контексті ст. 549 ЦК УРСР, які б могли свідчити про фактичне прийняття спадщини.

При цьому апелянти не спростували висновки суду першої інстанції, які підтверджують наявними в матеріалах справи доказами, зокрема копією будинкової книги будинку № 3 по вул. Хуторянській у м. Харкові (а. с. 206-228 т. 1), що ОСОБА_5 з моменту народження постійно мешкала у спірному домоволодінні та після смерті ОСОБА_6 вступила у фактичне володіння спадковим майном.

Таким чином, наведене дає підстави для висновку, що доводи апеляційної скарги є не доведеними.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 грудня 1998 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -