АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/583/17 Справа № 207/1071/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Дніпро 30 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Петешенкова М.Ю.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення її з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить будинок 47 по вул. Мічуріна, мст Карнаухівка м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області. Відповідач ОСОБА_3 04.07.2014 року самоправно, виламавши двері будинку вселилася до будинку, заволоділа документами, коштами та майном, яке належить родині позивача, свої дії відповідач аргументує тим, що вона має право власності на даний будинок /а.с. 4/.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.09.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 86-88/.

З рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 93-94/.

Перевіривши законність та обгрунтовність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що 02.11.2011 року ОСОБА_4 подарувала своєму сину ОСОБА_2 житловий будинок № 47 по вул. Мічуріна у смт Карнаухівка у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, реєстровий № 924, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав обласного КП «Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації» /а.с. 8/.

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності та вселення.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.10.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.10.2014 року, визнано недійсним договір дарування житлового будинку № 47 по вул. Мічуріна у смт Карнаухівка м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок № 47 по вул. Мічуріна у смт Карнаухівка м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та вселено її у житловий будинок.

08.04.2014 року ОСОБА_4 укладає зі своєю донькою ОСОБА_3, договір дарування житлового будинку № 47 по вул. Мічуріна у смт Карнаухівка м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який посвідчено нотаріально /а.с. 81/.

На підставі цього договору ОСОБА_3 становиться власником будинку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 82/.

13.04.2014 року позивач ОСОБА_4 померла.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 28.01.2015 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.10.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.10.2014 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції /а.с. 5-7/.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2015 року провадження по цивільній справі яка надійшла з Вищого спеціалізованого суду України за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2М про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності та вселення було зупинено до вирішення питання про правонаступництво після смерті ОСОБА_4 /а.с. 49/.

30.09.2014 року ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлої матері ОСОБА_4, звернувшись до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, провадження по справі було відновлено, залучено ОСОБА_3 як правонаступника померлої ОСОБА_4

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.04.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового приміщення відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 року рішення суду залишено без змін /а.с. 61-68/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України від 19.10.2016 року ці рішення судів залишено без змін /а.с. 129-132/.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.09.2017 року скасовано заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2017 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме скасуванні державної реєстрації права власності на житловий будинок 47, по вул. Мічуріна, смт Карнаухівка у м. Дніпродзержинську за ОСОБА_3 та зареєструвати право власності на цей будинок за ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 був позбавлений права власності на будинок 47 по вул. Мічуріна смт Карнаухівка м. Дніпродзержинськ на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, і у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування укладеного між позивачем ОСОБА_2 та його матір'ю ОСОБА_4 відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 , отримала у власність будинок саме на підставі цього скасованого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97 ВР від 17 липня 1997 року, гарантує захист прав на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребується.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні будинком 47 по вул. Мічурина смт Карнаухівка м. Кам'янське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області шляхом виселення ОСОБА_3 з будинку, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 515 грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_5