АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/6276/16-ц Головуючий суддя І інстанції Матвієвська Г. В.
Провадження № 22-ц/790/425/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2016 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначає, що 20 квітня 2015 року він уклав з ТОВ «Євролізинг Україна» договір № 002205 фінансового лізингу з додатками, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати у користування автомобіль «Geely Emgrand 7». На виконання умов договору ним на розрахунковий рахунок ТОВ «Євролізинг Україна» сплачено 72975 грн.

Після детального ознайомлення з договором він зрозумів, що договір не відповідає чинному законодавству, у зв'язку з чим 23 квітня 2015 року ним направлена заява про розірвання договору та повернення коштів.

У травні 2015 року на йому надійшла відповідь, за якою договір фінансового лізингу вважається розірваним з 27 квітня 2015 року. Частково були повернуті кошти в сумі 26271 грн. Транспортний засіб поставлений не був.

Вказує, що у порушення вимог чинного законодавства договір нотаріально не посвідчений, предмет лізингу чітко визначено не було, усі додатки до договору не підписано тощо.

Умови договору є несправедливими зокрема, про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»), п.п. 1.4., 3.2.7., 10.5., 12.1. договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Також, ТОВ «Євролізинг Україна» не входить до складу юридичних осіб, які мають ліцензію на здійснення фінансових операцій.

Просить визнати недійсним договір фінансового лізингу 20 квітня 2015 року №002205 та стягнути адміністративний та авансовий платіж у сумі 46707 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Надав до суду заперечення на позов де зазначив, що товариство займається господарською діяльностю по наданню послуг з фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи, оскільки така процедура взагалі не передбачена чинним законодавством України.

Глава 58 «Найм (оренда)» ЦК України та Закон України «Про фінансовий лізинг» не містить вимог щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу. Правовідносини, що виникли між сторонами правочину, мають відповідати в першу чергу спеціальним законам, які регулюють такий вид економічної діяльності як фінансовий лізинг. Між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які ставляться чинним законодавством. Умови договору, які спеціальним законом не віднесено до істотних, сторони мають право вільно погоджувати. Такі умови сторонами погоджено. Позивачем не зазначено, які саме вимоги даної норми закону були порушені, не зазначає в чому саме полягає несправедливість зазначених конкретних умов договору, не зазначає чи можливо застосувати недійсність правочину в цілому на підставі недійсності окремих його частин.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір № 002205 фінансового лізингу від 20 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ « Євролізинг Україна» недійсним.

Стягнуто з ТОВ « Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_1 адміністративний та авансовий платіж в сумі 46704 грн.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2016 року стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь держави судовий збір в розмірах 551,20 грн. та 551,20 грн., а всього 1102,40 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Євролізинг Україна» просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Не скористання своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення в оману позивача.

Також, договір фінансового лізингу та додатки до нього відповідають вимогам законодавства, договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу.

Підтвердженням отримання Позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання Позивачем кожної сторінки умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Лізингоодержувач доручив Лізингодавцю самостійно обрати предмет лізингу на підставі загальної специфікації, визначеної Договором, тому не є порушенням закону відсутність більш детального опису предмету (колір, тип тощо).

Також зазначає, що при непрямому лізингу транспортного засобу і невідома його ціна, тому на момент підписання Договору фінансового лізингу, сторони не знають і не можуть знати кінцеву модель та вартість транспортного засобу, не можуть зазначити всі лізингові платежі, тому відсутність Додатку № 3 до моменту купівлі траспорного засоуб відповідає вимогам закону. В цій частині Договір фінансового лізингу є попереднім договором, де визначено лише максимальний строк лізингу і зобов'язання сторін погодити їх за будь-яких умов.

Конституційним судом України визначено слабкий статус споживача та посилено його захист виключно у сфері споживчого кредитування. Договір фінансового лізингу немає нічого спільного зі споживчим кредитуванням, а тому принцип свободи договору в даному випадку не обмежується.

Вказує, що цивільний кодекс України та Закон України «Про фінансовий лізинг» не містять вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів фінансового лізингу, укладених з фізичною особою, предметом яких є транспортні засоби.

Відповідач не займається адмініструванням фінансових активів для придбання товарів у групах, а займається фінансовим лізингом відповідно до положень Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннями якого не передбачено ліцензування такого виду діяльності, а регулятором - Нацкомфінпослуг видається довідка, на підставі якої здійснюється така діяльність.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 20 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Євролізинг Україна» укладено договір фінансового лізингу №002205, відповідно до умов якого предметом лізингу є автомобіль «Geely Emgrand 7».

23 квітня 2015 року ОСОБА_1 направлено вимогу товариству про розірвання договору та повернення коштів.

У травні 2015 року від товариства надійшла відповідь, що з 27 квітня 2015 року договір є розірваним та частково повернуто сплачені коштів у сумі 26271 грн.

При цьому ОСОБА_1 при укладенні договору сплачено 72975 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з обставин по справі та вимог закону, які регулюють спірні відносини.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Судом встановлено, що згідно з укладеним між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.1, 3.3.1 договору).

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 10811 Євро з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара Євро до гривні на момент укладення цього договору складало 291400 грн. з ПДВ (пункт 8.2).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара Євро до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом Євро до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Суд установив, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.7, 12.1 договору).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 723/97-ВР істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

При цьому згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Відповідно до пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець.

Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (статті 808 ЦК України).

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судами не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідач не заперечує відсутність у нього такої ліцензії.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, за своєю правовою природою договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, то згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 20 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Україна» нотаріально посвідчено не було.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Євролізинг Україна» - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2016 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: