Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 323/2941/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Мінаєв М.М.
Номер провадження 22-ц/778/3268/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, зобовязання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів, зобовязання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що він є споживачем банківських послуг відповідача. У червні 2015 року позивачу було відкрито рахунок № 156917 (Internet card) в національній валюті України, на який позивач отримував грошові кошти, залишок яких на момент виникнення спірних правовідносин склав 507051,20 грн.

У липні 2015 року позивач дізнався про блокування відповідачем операцій по вказаному рахунку, внаслідок чого позивач не зміг зняти кошти з рахунку для особистих потреб. У відповідь на звернення позивача з вимогою розблокувати рахунок та надати можливість вільно користуватись та розпоряджатись належними йому коштами відповідач відмовив, пояснивши, що це можливо лише після підтвердження законності джерела походження цих коштів. Вважаючи дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права як споживача банківських послуг та право власності на грошові кошти, позивач звернувся із вказаним позовом.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з відповідача належні позивачу грошові кошти в сумі 507051,20 грн., заблоковані на картковому рахунку № 156917, три проценти річних за період з 30.01.2016 року по 29.08.2016 року в розмірі 8852,61 грн. та втрати від інфляції за період з лютого по червень 2016 року в розмірі 19818,02 грн., а також зобовязати відповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на вказаному рахунку, шляхом його розблокування.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти, наявні на рахунку № 156917, в сумі 507051,20 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 три проценти річних за період з 30.01.2016 року по 29.08.2016 року в розмірі 8852,61 грн. та втрати від інфляції за період з лютого по червень 2016 року в розмірі 19818,02 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 5357,23 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у звязку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні задоволених позовних вимог ОСОБА_3, в іншій частині рішення суду залишити без змін, а також стягнути із позивачі судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що зупинення фінансових операцій за рахунками позивача відбулося в порушення порядку, встановленого ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ст. 17 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", що відповідно до положень ст. 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджатися рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Встановивши, що банком не надано доказів про обґрунтованість та вмотивованість підозр банком, суд дійшов висновку про стягнення суми залишку грошових коштів з рахунків, 3% річних, втрати від інфляції та судових витрат.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2015 році позивач відкрив у відповідач рахунок № 156917 (Internet card) в національній валюті України.

Станом на 23.11.2015 року на вказаному рахунку позивача знаходились грошові кошти в сумі 507051,20 грн., що підтверджується Довідкою банку від 17.01.2017 року (а.с. 134), листами відповідача на адресу позивача від 30.01.2016 року та 12.02.2016 року (а.с. 20-21), та сторонами не оспорюється й не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

23.11.2015 року вказаний рахунок позивача був заблокований (а.с. 134).

Листами від 30.01.2016 року та 12.02.2016 року відповідач, з посиланням на ст. ст. 9, 10 Закону № 1702, пояснив позивачу, що рахунок може бути розблокований після надання ним документів на підтвердження походження грошових коштів, зарахованих на рахунок.

Судом вірно зроблений висновок, що між сторонами склались договірні відносини банківського рахунку, зміст яких, відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, полягає в тому, що банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Судом першої інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до п. 10.1 глави 10 постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до ст. 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 цього Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені ст.ст. 15 і 16 Закону, та зобов'язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення такої фінансової операції відповідно до частини першої цієї статті на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний невідкладно повідомити суб'єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

На забезпечення реалізації вимог Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" Національним банком України була прийнята постанова № 417 від 26 червня 2015 року "Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу" (далі - Положення), який визначає комплекс заходів, установлених внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу, побудови та забезпечення функціонування системи управління ризиками легалізації кримінальних доходів, надіслання інформації спеціально уповноваженому органу і визначає порядок зупинення, поновлення фінансових операцій та виконання рішень (доручень) спеціально уповноваженого органу.

Загальний строк зупинення проведення фінансової операції у випадках, передбачених ст. 17 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", не може перевищувати 30 робочих днів (п. 115 Положення).

Відповідно до положень ст. 64 Закону України "Про банки та банківську діяльність, на яку посилається заявник апеляційної скарги, банк, в тому числі здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Крім того, ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" передбачено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов'язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). Суб'єкт первинного фінансового моніторингу в процесі обслуговування клієнта зобов'язаний уточнювати інформацію про клієнта в порядку, встановленому суб'єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб'єктом первинного фінансового моніторингу. Зазначені у частині першій цієї статті документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані.

За положеннями ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував положення вищезазначених законів, та правильно виходив із того, що позивачем не надано жодних письмових доказів на підтвердження виконання встановленої Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу процедури інформування спеціально уповноваженого органу про фінансові операції за розрахунковими рахунками ОСОБА_3 за наявності підстав підозри щодо неправомірності їх проведення та рішення, прийнятого з цього питання уповноваженим правоохоронним органом. На підставі заяви третіх осіб у справі банк мав право на проведення фінансового моніторингу розрахункових рахунків позивача, але подальші дії відповідача суперечать нормам ст.ст. 16, 17 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та п.п. 91, 104, 115, 119 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу в частині встановлення умов та строків такого блокування, оскільки станом на час розгляду справи, тобто більше року, позивач був протиправно позбавлений права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними.

За таких обставин рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів наявних на рахунку № 156917 в сумі 507051,20 грн. належних позивачу, відповідає нормам матеріального права, Умовам та Правилам надання банківських послуг до яких приєднався позивач, є обґрунтованим, оскільки відповідач своїми діями щодо блокування карткових рахунків позивача здійснює перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні належними йому грошовими коштами, а Банком не надано суду належних та допустимих доказів, які б могли бути підставою для відмови від здійснення видаткових операцій за рахунками позивача.

Також судом першої інстанції, до спірних правовідносин вірно застосовані положення ст. 625 ЦПК України, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 1066 ЦК України, зобовязання банку перед клієнтом за своєю правовою природою є грошовими.

Оскільки відповідачем не оспрювався розрахунок, наданий позивачем, суд першої інстанції правомірно, відповідно до вимог ст. 625 ЦПК України, стягнув з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача три проценти річних за період з 30.01.2016 року по 29.08.2016 року в розмірі 8852,61 грн. та інфляційні витрати за період з лютого по червень 2016 року в розмірі 19818,02 грн.

Докази та обставини, на які посилається відповідач, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи безпідставні, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення, підстав для його скасування або зміни немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: