Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/4412/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 54 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Гансецької І.А., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коростенської центральної міської лікарні на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Коростенської центральної міської лікарні про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 25 квітня 2013 року обіймала посаду завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні. 19 серпня 2016 року її звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивачка вважає, що її звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки зміни у штатний розпис внесені не були. Окрім того, після попередження про наступне звільнення їй не були запропоновані всі наявні вакантні посади в лікарні, в тому числі й посади, які обіймали працівники на умовах сумісництва. Запропоновані відповідачем 11 квітня 2016 року 0,25 ставки лікаря-офтальмолога денного стаціонару та 0,75 ставки лікаря-офтальмолога поліклініки були відсутні в штатному розписі на той час.

В подальшому, 26 травня 2016 року, їй також були запропоновані 0,25 ставки лікаря-офтальмолога в новоутвореному лор-офтальмологічному відділенні та 0,75 ставки лікаря-офтальмолога поліклініки, які також не були введені у штатний розпис.

ОСОБА_1 також зазначає, що з 1 липня 2016 року вона має статус одинокої матері. Вказана обставина не була врахована відповідачем при її звільненні.

Окрім того, первинна профспілкова організація не надала згоди на її звільнення, що, свою чергу свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 43 КЗпП України.

Вказує, що в порушення ч.3 ст.40 КЗпП України, її звільнено в період тимчасової непрацездатності.

ОСОБА_1 вважає, що внаслідок незаконного звільнення їй була спричинена моральна шкода, оскільки вона змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Також неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану її здоровя, внаслідок чого вона змушена була проходити курси лікування та витрачати кошти на придбання ліків.

З огляду на вищезазначене, просила визнати її звільнення незаконним та скасувати наказ про звільнення від 22 серпня 2016 року №95, а також поновити її на посаді завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога з 19 серпня 2016 року.

Також просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3405 грн. 70 коп. витрат на лікування, а також 5000 грн., сплачених за надання правової допомоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 22 серпня 2016 року за №95 про звільнення ОСОБА_1

Поновлено позивачку на посаді завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні з 19 серпня 2016 року.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20943 грн. 27 коп., 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Коростенської центральної міської лікарні на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що звільнення ОСОБА_1 відбулось у відповідності до вимог трудового законодавства, адже з моменту її попередження до звільнення пройшло два місяці, протягом яких позивачка працювала на посаді завідувача відділенням, лікаря-офтальмолога та отримувала заробітну плату. З огляду на положення ст.49-2 КЗпП України, новий штатний розпис може бути введений в дію не раніше закінчення строку попередження працівника про наступне звільнення. Отже, при попередженні ОСОБА_1 були запропоновані всі посади, які б вона могла обіймати та які були введенні у штатний розпис до її звільнення. Вакантні посади медичного персоналу позивачці не були запропоновані, оскільки вона не відповідала кваліфікаційним вимогам, які висуваються до кандидатів на зайняття цих посад.

При вирішенні спору суд залишив поза увагою акт від 30 травня 2016 року та витяг із журналу реєстрації вхідної документації, яким підтверджується та обставина, що профспілковий комітет не повідомив адміністрацію лікарні про прийняте рішення щодо звільнення ОСОБА_1

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу.

На думку представника ОСОБА_1, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 25 квітня 2013 року обіймала посаду завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні.

На виконання рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради «Про затвердження плану оптимізації ліжкового фонду та скорочення штатних посад працівників Коростенської ЦМЛ» №85 від 17 лютого 2016 року, наказом головного лікаря Коростенської центральної міської лікарні від 29 лютого 2016 року за №59 зобовязано начальників відповідних відділів розробити за затвердити новий штатний розпис та до 1 червня 2016 року провести скорочення штату працівників, в тому числі й посади завідувача відділення, лікаря-офтальмолога офтальмологічного відділення.

Згідно з наказом в.о. головного лікаря від 11 березня 2016 року за №63 скорочено 10 ліжок офтальмологічного відділення, 10 ліжок отоларингологічного відділення та затверджено ліжковий фонд ЛОР-офтальмологічного відділення на 40 ліжок з 1 червня 2016 року.

Наказом в.о. головного лікаря від 14 березня 2016 року за №65 виведено із штатного розпису 21 штатну одиницю, в тому числі й посаду завідувача відділення, лікаря-офтальмолога офтальмологічного відділення.

За рахунок виведених штатних посад також введено у штатний розпис 21 штатну одиницю.

Таким чином, відбулось обєднання офтальмологічного та ЛОР відділення у ЛОР-офтальмологічне відділення, в якому передбачена 1 посада лікаря-офтальмолога.

11 квітня 2016 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення й запропоновано їй роботу в Коростенській ЦМЛ, а саме: 0,75 ставки лікаря-офтальмолога дорослої поліклініки та 0,25 ставки лікаря-офтальмолога денного стаціонару дорослої поліклініки.

26 травня 2016 року позивачці також запропоновано 0,25 ставки лікаря-офтальмолога ЛОР-офтальмологічного відділення та 0,75 ставки лікаря-офтальмолога дорослої поліклініки.

Від переведення на зазначені посади позивачка відмовилась.

Наказом в.о. головного лікаря від 4 липня 2016 року за №129 введено в дію новий штатний розпис з 5 липня 2016 року.

Згідно з наказом головного лікаря від 22 серпня 2016 року №95 ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача, лікаря-офтальмолога офтальмологічного відділення з 19 серпня 2016 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності ( крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У ч.ч.1,5 ст. 43 КЗпП України закріплена норма, відповідно до якої розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 ( крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Частиною 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обгрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Досліджений судом витяг з протоколу засідання профспілкового комітету Коростенської ЦМЛ від 26 травня 2016 року за №13 свідчить про те, що у звязку з порушенням адміністрацією вимог п.8 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня1993 року №43, первинна профспілкова організація не надала згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Заперечуючи щодо дотримання профспілкою вимог ч.5 ст. 43 КЗпП України, відповідач надав суду акт, складений головним лікарем, заступниками головного лікаря, начальником відділу кадрів, старшим інспектором відділу кадрів та юрисконсультом 30 травня 2016 року, про те, що профком у письмовій формі не повідомив головного лікаря про прийняте рішення щодо звільнення ОСОБА_1 у встановлений законом строк.

На підтвердження цієї обставини відповідачем також надано витяг з журналу реєстрації вхідної документації за період з 23 травня по 2 червня 2016 року, у якому відсутній запис щодо реєстрації відповідних документів профспілки.

Проте, надані докази спростовуються поясненнями голови профкому ОСОБА_2, який допитаний судом в якості свідка. Зокрема, він пояснив, що на засіданні профкому був присутній головний лікар. Після проведення засідання копія протоколу цього ж дня була направлена до відділу кадрів Коростенської ЦМЛ.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Окрім того, в судовому засіданні також встановлено, що позивачку звільнено в період тимчасової непрацездатності, що не узгоджується з вимогами ч.3 ст.40 КЗпП України.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що звільнення позивачки відбулось з порушенням вимог трудового законодавства.

За відсутності згоди профспілки на звільнення ОСОБА_1, а також з огляду на ту обставину, що позивачка була звільнена в період тимчасової непрацездатності, питання щодо гарантій, передбачених ст. 184 КЗпП України, в даному випадку не має правового значення.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про поновлення позивачки на посаді з 19 серпня 2016 року, суд не врахував ту обставину, що за змістом ст.235 КЗпП України у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на попередній роботі з дня звільнення. Оскільки день звільнення є останнім робочим днем, ОСОБА_1 підлягає поновленню з 20 серпня 2016 року.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні з 19 серпня 2016 року слід змінити, вказавши дату поновлення на роботі « з 20 серпня 2016 року».

Відповідно, підлягає також зміні сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 20943 грн. 27 коп. до 20727 грн. 36 коп.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Коростенської центральної міської лікарні задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 січня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача офтальмологічного відділення, лікаря-офтальмолога Коростенської центральної міської лікарні з 19 серпня 2016 року змінити, вказавши дату поновлення на роботі « з 20 серпня 2016 року».

Рішення в частині стягнення з Коростенської центральної міської лікарні на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зменшивши суму з 20943 грн. 27 коп. до 20727 грн. 36 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча Судді: