У х в а л а

іменем україни

06 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки,за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», поданою Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюком Владиславом Сергійовичем, та касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) звернулося до суду з позовом, який уточнило в ході розгляду справи, та остаточно просило у рахунок погашення кредитної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 04 жовтня 2007 року № 1KL-M/2007 у розмірі 23 658 660 грн 58 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені будь-якій особі - покупцеві предмета іпотеки, за початковою ціною його реалізації 4 032 000 грн. Надати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повноваження, необхідні для здійснення продажу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2013 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором про відкриття кредитної лінії від 04 жовтня 2007 року № 1КL-M/2007 у розмірі 23 658 660 грн 58 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_3, шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час вчинення таких дій.

Надано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» всі необхідні повноваження для здійснення продажу квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 Вирішено питання про стягнення судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором про відкриття кредитної лінії №1KL-М/2007 від 04 жовтня 2007 року у сумі 23 658 660 грн 58 коп., яка складається із суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4 544 999 грн 92 коп., заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 2 708 998 грн 04 коп., пені за простроченими нарахованими доходами за кредитом у розмірі 16 404 662 грн 62 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 193 кв. м, яка складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 130,40 кв. м, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 12 січня 2005 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 29 грудня 2004 року №2474-С/КІ, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 14 січня 2005 року в реєстровій книзі під реєстровим номером №44241 із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеки» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі-покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за 4 032 000 грн з наданням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» всіх необхідних повноважень для здійснення продажу квартири АДРЕСА_4.

Визначено, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відстрочення виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а в іншій частині рішення залишити без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що відповідачу не було направлено письмову вимогу про усунення порушень від 04 грудня 2009 року, а в вимозі від 23 вересня 2009 року, яку ОСОБА_3 отримав 09 жовтня 2009 року, не вказано розмір заборгованості за кредитом, у зв'язку із чим суд дійшов висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки не ґрунтуються на Законі України «Про іпотеку».

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач не виконав узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, дійшовши висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до ст. ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку». При цьому суд апеляційної інстанції у резолютивній частині рішення зазначив, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції у повному обсязі не відповідає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1KL-М/2007 на суму 5 050 000 грн з оплатою за процентною ставкою 16,5 % річних на споживчі цілі з терміном повернення кредиту 04 жовтня 2022 року. ОСОБА_3 зобов'язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами. За прострочення повернення кредитних ресурсів умовами договору встановлено пеню у розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із меморіальними ордерами ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 5 050 000 грн у період з 04 жовтня 2007 року по 06 березня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 04 жовтня 2007 року укладено договір поруки.

Також 04 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Вартість предмета іпотеки визначено сторонами у договорі на підставі звіту про незалежну оцінку в розмірі 6 417 100 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилався на порушення ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 23 квітня 2012 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 23 658 660 грн, яка складається із: 4 544 999 грн 92 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 708 998 грн 04 коп. - заборгованість за відсотками; 16 404 662 грн 62 коп. - заборгованість за простроченими нарахованими доходами та кредитом, у зв'язку із чим просив звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені будь-якій особі - покупцеві предмета іпотеки, за початковою ціною його реалізації 4 032 000 грн; надати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повноваження, необхідні для здійснення продажу.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. ст. 335, 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-504цс16, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права на підставі положень ст. 360-7 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 серпня 2014 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Люкстрейдкомпані Київ» (далі - ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ») (покупець), продавець передав у власність покупця квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 193,00 кв. м, що складається з 4 житлових кімнат, житловою площею 130,40 кв. м, а покупець приймає її і сплачує за них обумовлену грошову суму. Квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 12 січня 2005 року (а. с. 77-78, т. 4).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ», і він же є іпотекодавцем цієї квартири за іпотечним договором №3649И /1014 від 15 жовтня 2014 року (а. с. 117-118, т. 4).

Таким чином станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції банком було реалізовано його право на позасудовий спосіб захисту порушеного права шляхом укладання договору купівлі-продажу між банком (позивачем у цій справі) та ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ», який до участі у розгляді цієї справи залучений не був.

Разом з тим, апеляційний суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, на вказане уваги не звернув та не врахував, що банком було реалізовано право на позасудовий спосіб захисту та укладено договір купівлі-продажу з ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ», в результаті чого було змінено власника спірного майна; при цьому судом не надано будь-якої належної оцінки наявному в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири від 13 серпня 2014 року, укладеного банком як продавцем.

Крім того колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується із зазначенням у резолютивній частині рішення апеляційного суду про те, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, банком заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, загальна площа якого становить 193 кв. м, а сам кредит виданий у національній валюті України - гривні, у зв'язку із чим застосування у цій справі апеляційним судом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставним.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», подану Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюком Владиславом Сергійовичем, та касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

О.В. Попович