АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №645/4607/16-ц. Головуючий 1 інст.: - Федорова О.В.
Провадження №22-ц/790/796/17. Суддя-доповідач : - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Міненкової Н.О., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря: - Єрьоменко О.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до комунального підприємства «Харківводоканал» - про захист прав споживача,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до КП «Харківводоканал», в якому просив визнати незаконним та припинити пред'явлення до нього зобов'язань КП «Харківводоканал» по щомісячній оплаті послуг з централізованого постачання холодної води за 8,1 куб. м. та з водовідведення за 11,1 куб. м.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він мешкає в квартирі АДРЕСА_1 та користується послугами з централізованого постачання холодної води і водовідведення, які надає йому КП «Харківводоканал».

Його волевиявлення направлено на отримання від КП «Харківводоканал» послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення у межах нормативів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №409 від 6 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг».

У зв'язку з цим, він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти з ним договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення у межах нормативів, встановлених вказаною Постановою Кабінету Міністрів України, однак відповідач відмовився укласти з ним договір на запропонованих ним умовах.

Вважав, що за відсутності письмового договору КП «Харківводоканал» безпідставно нараховує йому щомісячну оплату за послуги з централізованого постачання холодної води виходячи з нормативу 8,1 куб. м. в місяць, центрального водовідведення з нормативу 11.1 куб. м. в місяць та вимагає її оплати.

Представник КП «Харківводоканал» позов не визнав.

При цьому посилався на те, що нарахування оплати за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення проводиться позивачу КП «Харківводоканал» за нормативами водопостачання і водовідведення, затвердженими рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів від 9 квітня 1997 року №256 «Про встановлення та застосування норм водоспоживання, водовідведення та порядку розрахунків» (зі змінами внесеними рішеннями виконавчого комітету від 29 грудня 2000 року №1886, від 20 вересня 2006 року №721), які для житлових будинків квартирного типу з водою та каналізацією (з ванною) та центральним гарячим водопостачанням складають: на послуги централізованого холодного водопостачання - 8,1 куб. м. на одну людину в місяць, послуги централізованого водовідведення - 11,1 куб. м. на одну людину в місяць.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено в суді незаконність дій відповідача при нарахуванні йому оплати за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 мешкає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, які надає йому КП «Харківводоканал».

На ім'я ОСОБА_6 в КП «Харківводоканал» відкрито лицевий рахунок НОМЕР_1 (а. с. 23).

Договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення між КП «Харківводоканал» та ОСОБА_6 не укладено, оскільки останній відмовився підписати договір про надання комунальних послуг запропонований йому відповідачем.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема: централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів, тощо.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначене свідчить, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23 грудня 1998 року №1407 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста» (зі змінами внесеними рішенням виконавчого комітету від 16 травня 2012 року №286), КП «Харківводоканал» визначено виконавцем послуг з централізованого холодного водопостачання та водовідведення.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради від 9 квітня 1997 року №256 «Про встановлення та застосування норм водоспоживання, водовідведення та порядку розрахунків» (зі змінами внесеними рішеннями виконавчого комітету від 29 грудня 2000 року №1886, від 20 вересня 2006 року №721), встановлено норми водоспоживання та водовідведення однією особою в житловому фонді м. Харкова, які для житлових будинків квартирного типу з водопроводом та каналізацією (з ванною) та центральним гарячим водопостачанням складають: на послуги централізованого холодного постачання - 8,1 куб. м. на одну особу в місяць, послуги централізованого водовідведення - 11,1 куб. м. на одну особу в місяць (а. с.98-102).

Статтею 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов'язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Фінансування вказаних пільг здійснюється з Державного бюджету України через управління праці та соціального захисту населення районних адміністрацій відповідно до Порядку фінансування витрат місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256.

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій є Закон України від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон).

Вказаним Законом визначено, що державні соціальні гарантії - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються різновидність основних державних соціальних гарантій та нормативи витрат (фінансування) - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів (ст. 1 цього Закону).

Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, зокрема, встановлення державою нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги.

Згідно зі ст. 5 цього Закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Кабінетом Міністрів України для забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до ст. ст. 5, 9 Закону видано постанову Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг» (далі - Постанова Кабінету Міністрів України № 409).

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №409 встановлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії.

Підпунктами 2, 4 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України №409 встановлені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами: з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. м. на одну особу в місяць за наявності централізованого постачання гарячої води, та 4 куб. м. на одну особу в місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води; з централізованого водовідведення - 4 куб. м. на одну особу в місяць.

Цією постановою встановлені єдині для всієї України соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії.

Згідно з роз'ясненнями, наданими Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 жовтня 2014 року за № 7/10-12779, зазначені нормативи встановлено за середніми нормами фактичного споживання послуг.

Водночас, у регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування.

Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 вересня 2005 року №148, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за №1210/11490, з урахуванням ступеню благоустрою житла, впливу кліматичних і екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами тощо. Такі норми є більшими або меншими за встановлені соціальні нормативи.

У разі встановлення органами місцевого самоврядування норм споживання води більшими за соціальні нормативи, для нарахування плати за послуги з централізованого водопостачання застосовується норма споживання води, затверджена органами місцевого самоврядування, а для визначення розмірів соціальної допомоги (пільг і субсидій) - соціальні нормативи.

Встановивши, що нарахування за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення здійснюється КП «Харківводоканал» позивачу за нормативами водоспоживання і водовідведення, затвердженими рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради від 9 квітня 1997 року №256 «Про встановлення та застосування норм водоспоживання, водовідведення та порядку розрахунків» (зі змінами внесеними рішеннями виконавчого комітету від 29 грудня 2000 року №1886, від 20 вересня 2006 року №721), суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 не надано суду належних та допустимих доказів порушення його прав відповідачем при нарахуванні оплати за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення та обґрунтовано відмови йому у задоволенні позову.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що між ним та відповідачем не вкладався договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, а тому КП «Харківводоканал» не має права нараховувати йому оплату за послуги з централізованого постачання холодної води з розрахунку 8,1 куб. м. на одну особу в місяць та послуги централізованого водовідведення з розрахунку 11,1 куб. м. на особу в місяць, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він використовує послуги централізованого постачання холодної води в межах 2,4 куб. м. в місяць, а послугами централізованого водовідведення в межах 4 куб. м. в місяць, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: