Справа № 494/1243/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря Козубенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до Розквітівської обєднаної територіальної громади Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

27.10.2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Розквітівської обєднаної територіальної громади Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 31.10.2016 року відкрито провадження по справі.

Позивач у заяві посилається на те, що 30.09.2002 року помер його батько ОСОБА_2, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 6.27 га розташовану на території Анатоліївської сільської ради Березівського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач зазначив, що звернувся до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті батька, але нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 вказав, що за час свого життя померлий не встиг отримати державний акт на вищевказану земельну ділянку, оскільки орган Держкомзему замовляв друк державних актів в м. Одеса, та надрукована версія акту надійшла до місцевого органу Держкомзему вже після смерті ОСОБА_2 Позивач вказав, що за життя ОСОБА_2 отримав свідоцтво на право власності на майновий пай, зібрав усі належні документи та фактично набув право власності на вказану земельну ділянку. Нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду щодо визнання права власності на спадкове майно.

У судовому засіданні 17.01.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Представник Розквітівської сільської ради Березівського району Одеської області у судове засідання 17.01.2017 року не зявився, разом з тим на адресу суду 23.11.2016 року надіслали заяву в якій зазначили, що не заперечують щодо задоволення заяви, просили розглядати справу без їхньої участі (а.с.24).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши думку представника відповідача, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини четвертої статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…».

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)».

Відповідно до свідоцтва про народження серії IV-УР №533372 від 05.05.1998 року батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_2 (а.с.6).

З свідоцтва про смерть серії І-ЖД №313197 від 01.10.2002 року вбачається, що помер ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно довідки виданої Іванівською селищною радою від 09.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 з 1994 року до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою:вул.. Шевченко, 59, смт. Іванівка, Одеська область (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай від 26.01.2001 року визначено розмір частки майна пайового фонду ОСОБА_2 (а.с.8).

З державного акту на право приватної власності на землю серіїР1 №467798 вбачається, що власником вищевказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 (а.с.9).

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 28.10.2015 року було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.09.2016 року було встановлено грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки (а.с.11).

Відповідно до статті 1217 ЦК України: «Спадкування здійснюється за заповітом та за законом».

У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті».

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини».

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №186/2015, ОСОБА_1 який є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 подав заяву до нотаріуса про отримання спадщини за законом (а.с.34-56), однак нотаріус відмовив у спадкуванні вищевказної ділянки.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним».

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, за умови прийняття позивачем спадщини за законом після смерті батька, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на : земельну ділянку, загальною площею 6.27 га розташовану на території Анатоліївської сільської ради Березівського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва

Рішення повинно відповідати вимогам статтей 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України ,суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Розквітівської обєднаної територіальної громади Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 6.27 га. за державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №467798 від 02 грудня 2002 року, для ведення сіськогосподарського виробництва, яка розташована на території Анатоліївської сільскої ради Березівського району Одеської облаті в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.01.2017 року.

Суддя І.А. Римар