АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Васалатій К.А.
№ 22-ц/796/3653/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 756/2413/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договорів поруки припиненими,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати поруку ОСОБА_1, визначену договором поруки №002-2900/840-332-Р від 19.10.2007 року та договором поруки б/н від 29.04.2014 року припиненою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в п.2.1 договору поруки від 19.10.2007 року встановлено, що банк не вправі без згоди ОСОБА_1 змінювати умови кредитного договору з позичальником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Не зважаючи на пряму заборону вносити зміни у кредитний договір без згоди поручителя, 19.09.2008 року між позичальником та ПАТ «Універсал Банк» було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою було змінено п.1.2 та п.2.6 та скорочено строк кредитування з встановленням кінцевого ліміту терміну повернення кредиту на десять років раніше - 10.10.2017 року, а також викладено в новій редакції графік повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

На внесення вказаних змін поручитель згоди не надавала. Крім того, ОСОБА_1 як поручителю не було відомо про укладення вказаної додаткової угоди, що підтверджується відсутністю будь-яких доказів про таку згоду.

Зазначає, що договір поруки від 19.10.2007 року є припиненим з моменту укладення між відповідачем та позичальником додаткової угоди №1, тобто з 19.09.2008 року.

Вказувала, що про існування додаткової угоди №1 їй стало відомо лише в грудні 2015 року, коли надійшла позовна заява відповідача про солідарне стягнення з апелянта та поручителя заборгованості за кредитним договором. В додатках до вказаної позовної заяви містилася копія додаткової угоди №1 від 19.09.2008 року. Отже строк для звернення до суду з позовом про визнання договору поруки від 19.10.2007 року в силу норм ст.261 ЦК України для позивача починається з 15.12.2015 року.

Посилалася на те, що суд першої інстанції без будь-яких доказів, виключно виходячи з своїх внутрішніх переконань, що ґрунтуються на припущеннях дійшов висновку про стовідсоткову обізнаність ОСОБА_1 про укладення між позичальником та відповідачем додаткової угоди №1 від 19.09.2008 року та взагалі не обґрунтував відмову у задоволенні вимоги про визнання поруки за договором поруки б/н від 29.04.2014 року припиненою, чим порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду залишити без змін.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом зі спливом строку позовної давності встановленого ст.267 ЦК України, про застосування якої було заявлено відповідачем у справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такого висновку суд дійшов не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір №002-2900/840-332.

Відповідно до п.1.1 договору кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 150000 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов договору.

Згідно з п.1.1.1 договору за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 35,85% річних. Строк кредитування по 10.10.2027 року.

Відповідно до п. 2.12. кредитного договору кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену в п. 1.1. кредитного договору, якщо кредитор обгрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово. При цьому у разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, достроково повернути кредитору всю суму кредитних коштів, отриманих за цим кредитним договором (в тому числі несплачену суму кредиту), сплатити в повному обсязі нараховані проценти за користування кредитом та інші витрати, що підлягають сплаті кредитору згідно умов кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19.10.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» було укладено договір поруки №002-2900/840-332-Р.

Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 1.2 договору поруки визначено, що поручителю добре відомі усі умови визначеного основного договору і він погоджується з ними.

Згідно з п.п.1.3, 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

19.09.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 19.10.2007 року відповідно до якої були внесені зміни до кредитного договору, зокрема п.п.1.2, 2.6, а саме: сторони зменшили строк кредитування з 10.10.2027 року до 10.10.2017 року. У зв'язку з цим сторони додаткової угоди встановили новий графік повернення суми кредиту та сплату процентів за користування кредитом за кредитним договором.

29.04.2014 року між ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору від 19.10.2007 року.

Пунктом 1.1.1 додаткової угоди до кредитного договору визначено, що починаючи з 29.04.2014 року позичальник зобов'язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі процентної ставки 12,95% річних в порядку на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір звичайної процентної ставки може змінюватися згідно умов його договору; за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 20,95 %. Розмір підвищеної відсоткової ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору, додатків до нього та вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів НБУ.

29.04.2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки б/н.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №002-2900/840-332 від 19.10.2007 року та додаткової угоди б/н від 29.04.2014 року до кредитного договору, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Згідно з п.1.2 договору поруки від 29.04.2014 року поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вказаного кредитного договору і він погоджується з ними, зокрема: сумою основного договору/розміру ліміту кредитування; терміном повного виконання всіх грошових зобов'язань боржника за основним договором (в тому числі повернення всієї суми кредиту/ліміту кредитування, процентів, комісії, винагороди, плати, пені, штрафу, інших можливих платежів, що передбачені умовами основного договору) - не пізніше 10.10.2017 року, враховуючи умови основного договору стосовно автоматичної пролонгації строку користування кредитом/кредитною лінією на умовах основного договору, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання таких зобов'язань.

Пунктами договору поруки 1.2.2, 1.2.2.1 передбачено, що зобов'язання боржника щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в кредитному договорі, зокрема: починаючи з 10.04.2015 року боржник сплачує проценти за користування кредитом в наступному розмірі:

Процентів за базовою процентною ставкою/звичайною процентною ставкою 12,95% річних за користування кредитом без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частин), або в іншому розмірі у випадку його зміни відповідно до умов кредитного договору; процентів за підвищеною процентною ставкою у розмірі 20,95% річних за користування кредитом понад встановлені строки або терміни погашення та/або терміни сплати щомісячних платежів, або в іншому розмірі у випадку його зміни відповідно до умов кредитного договору. Вищевказаний розмір підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу боржника.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Таким чином, згідно із ч.1 ст.559 ЦК України підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-160цс13 від 05.02.2014 року, яка згідно з положеннями ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, укладенням 19.09.2008 року додаткової угоди №1 до кредитного договору відповідно до якої були внесені зміни до кредитного договору від 19.10.2007 року, а саме щодо зменшення строку кредитування з 10.10.2027 року на 10.10.2017 року та узгодження нового графіку повернення суми кредиту та сплату процентів за користування кредитом за кредитним договором.

Відповідно до нового графіку платежів, зазначеному у додатковій угоді, всього за користування кредитом позичальник має сплатити проценти у розмірі 104311,90 доларів США, а в першому графіку платежів, зазначеному у додатку № 2 до кредитного договору, всього за користування кредитом позичальник мав сплатити проценти у розмірі 243967,95 доларів США.

Оскільки п.2.1. договору поруки від 19.10.2007 року передбачено, що банк не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, додатковою угодою від 19.08.2008 року було зменшено обсяг відповідальності поручителя.

Тобто після підписання позичальником з банком додаткової угоди від 19.09.2008 року відповідальність поручителя значно зменшилася, оскільки сума кредиту не змінювалась, а розмірпроцентів, які мав сплатити позичальник за кредитним договором зменшився та зменшився і термін погашення кредиту.

Також, умовами договору поруки від 29.04.2014 року визначено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 19.10.2007 року та додаткової угоди б/н від 29.04.2014 року до нього.

Зазначення в п.1.2.2.1 договору поруки б/н від 29.04.2014 року про те, що починаючи з 10.04.2015 року боржник сплачує проценти за користування кредитом в розмірі 12,95% річних та 20,95% річних за користування кредитом понад встановлені строки не свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя.

А тому правових підстав для визнання поруки припиненою за договорами поруки від 19.10.2007 року та від 29.04.2014 року за ч.1 ст.559 ЦК України немає.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Також, як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані обставини.

Крім того, рішення суду першої інстанції взагалі не містить мотивів за яких суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання поруки припиненою за договором поруки б/н від 29.04.2014 року.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з інших підстав, ніж ті, що вказані у рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості відповідачем вносити без згоди позивача відповідно до положень ч.3 ст.65 СК України зміни до кредитного договору від 19.10.2007 року колегія суддів відхиляє, оскільки вказаними доводами позивач не обґрунтовувала свої позовні вимоги та вони не стосуються предмету спору.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договорів поруки припиненими відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: