АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Кулянди М.І.

суддів: Половінкіна Н.Ю., Одинака О.О.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 жовтня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилалася на те, що в період з 1950 року по 1973 рік подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був побудований будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Доказами побудови вказаного житлового будинку, в період шлюбу її батьків, підтверджується витягами з по господарських книг домогосподарства (1955-1957 роки, 1974-1976 роки, 1980-1982 роки, 1986-1990 роки), який знаходиться по АДРЕСА_1, головою якого був ОСОБА_6, де в колонці «будівлі, що знаходяться в особистій власності господарства» в графі «житловий будинок - «рік забудови» зазначено 1956 рік, тоді як шлюб батьками позивача було укладено 06 листопада 1950 року.

Зазначає, що ОСОБА_6 вважався головою домогосподарства, яке знаходиться по АДРЕСА_1, 16 березня

№22-ц/794/1293/17 Головуючий у 1 інстанції Єфтеньєв О. Г.

Категорія 2 Доповідач Кулянда М.І.

2006 року, на підставі рішення виконавчого комітету Бочковецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області від 13 липня 2005 року за №42-07 на його ім'я було оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно на зазначений житловий будинок.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер її батько ОСОБА_6, який до дня смерті постійно проживав в с. Бочківці, Хотинського району Чернівецької області. На день смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Спадщину батько заповів своєму сину - ОСОБА_5, відповідачу по справі.

Також зазначає, що вона є інвалідом з дитинства, з 1968 року їй призначена пенсія як інваліду II групи. На час смерті її батька, фактично проживали АДРЕСА_1 наступні спадкоємці: ОСОБА_7 - дружина померлого; ОСОБА_5 - син померлого, відповідач по справі; ОСОБА_4 - донька померлого, позивачка по справі.

Про те, що вона постійно проживала за вказаною адресою, на момент смерті батьків та після їх смерті - до 2013 року свідчать довідка Бочковецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області за №834-02-20 від 14 серпня 2015року та за №273-02-20 від 16 березня 2017року.

Вважає, що має право на обов'язкову частку у спадковому майні, після смерті батька ОСОБА_6, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивачки - ОСОБА_7. Спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_7 складається з 1/2 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка належала останній на праві спільної сумісної власності подружжя.

На момент смерті ОСОБА_7 фактично проживали за вказаною адресою спадкоємці першої черги: ОСОБА_5 - син померлого, відповідач по справі; ОСОБА_4 донька померлого - позивачка по справі.

Оскільки заповіту щодо розпорядження належним їй майном ОСОБА_7 не залишила, то вона, а також відповідач як спадкоємці першої черги за законом, які проживали разом з нею, спадкують рівні частки у спадщині. Тобто частки позивача і відповідача у спадщині матері становлять по 3/12 кожному.

Позивачка просить визнати за нею право власності на 4/12 частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, Хотинського району Чернівецької області. На 1/12 частину як на обов'язкову частку за законом після смерті батька ОСОБА_6 та на 3/12 частки, як на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7 (1/12+3/12=4/12).

При цьому, відповідач має право на 8/12 частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1. На 5/12 частки як на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 та на 3/12 частки, як на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7 (5/12+3/12=8/12).

Зазначає, що її мати не встигла оформити своїх спадкових прав після смерті чоловіка та виділити свою частку в спільному майні подружжя, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, через 5 місяців після смерті свого чоловіка. Так як на момент смерті батьків право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою не було оформлено, із заявою про прийняття спадщини незверталася, право власності на зазначений будинок, в зв'язку з неспроможністю не могла сама оформити.

У липні 2015 року їй стало відомо, що відповідач оформив на себе право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за реєстровим номером 1158 від 16 вересня 2013 року виданого державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори ОСОБА_8. Вважає, що вищевказане свідоцтво видане з порушенням її прав як спадкоємця.

В зв'язку з цим, в березні 2017 року звернулась до Хотинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на обов'язкову частку в спадковому майні, після смерті батька ОСОБА_6. Однак, їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що на момент звернення вже було видано свідоцтво ОСОБА_5, який є спадкоємцем за заповітом.

Просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 , у будинку АДРЕСА_1 з 01 січня 1980 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 року; встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 з 01 січня 1980 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за № 1158 від 16 вересня 2013 року, виданого державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5 на спадщину, яка складається з житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами що знаходяться по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 4/12 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою.

02 жовтня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просив визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/12 частки від цілого будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, а саме 1/12 частку як на обов'язкову частку після смерті батька ОСОБА_6, та на 1/12 частку після смерті матері ОСОБА_7 як на обов'язкову.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що вказане рішення суду є незаконним та необгрунтованим, а також воно не відповідає нормам процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 06 листопада 1950 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виконавчому комітеті Бочковецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області зареєстрували шлюб за актовим №19, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 1 від 23 лютого 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько сторін ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03 серпня 2005 року. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1.

Все своє майно ОСОБА_6 заповів своєму сину - ОСОБА_5, відповідачу по справі, що підтверджується дублікатом заповіту від 08 серпня 2002 року, посвідченого секретарем Бочковецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі № 55.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_7, мати сторін, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Із довідки виданої Хотинською державною нотаріальною конторою № 217/02-14 від 21 березня 2017 року вбачається, що після смерті батька позивача - ОСОБА_6, мати позивачки ОСОБА_7 не зверталась із заявою про виділ 1/2 частки в спільному майні подружжя..

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 вересня 2013 року ОСОБА_5 є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті свого батька ОСОБА_6, а саме, житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позивачка по справі, ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення №081013.

Згідно витягу із по господарської книги № 10 Бочковецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області за 1980-1982 роки ОСОБА_4 вибула в домогосподарство за особовим рахунком №458.

Відповідно до копії по господарської книги № 5 розпочатої Бочковецькою сільською радою, Хотинського району Чернівецької області за 2001-2005 роки ОСОБА_4 постійно проживала в домогосподарстві за особовим рахунком 458, яке знаходиться по АДРЕСА_1

Згідно копії особового рахунку №459 по АДРЕСА_1 відомості про постійне проживання ОСОБА_4 в даному домогосподарстві відсутні.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачка не проживала постійно із спадкодавцями на день їх смерті, а також те, що ОСОБА_5 був єдиним спадкоємцем який, відповідно до ст. 1223 ЦК України, має право на спадкування, доказів позивачем, що нотаріус при видачі свідоцтва допустила будь-які порушення суду не надано, а тому суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Також враховуючи, що суд обгрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_4 в частині встановлення факту постійного проживання та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, то і прийшов до правильного висновку, відмовивши в задоволенні позову в частині визнання права власності на частку у спадковому майні.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції дав не належну оцінку наданим апелянтом доказам фактичного постійного проживання із спадкодавцем апелянта, а деякі докази судом взагалі не були враховані.

Однак, зазначені вище твердження апелянта не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції були досліджені всі обставини справи та надано правильну оцінку всім доказам, наданими як позивачем так і відповідачем.

Так, Із довідки виданої виконкомом Бочковецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області № 219-02-20 від 18 березня 2013 року вбачається, що ОСОБА_6 на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 року був зареєстрований та проживав АДРЕСА_1. На день його смерті в даному господарстві були прописані та проживали: дружина - ОСОБА_7, 1928 року народження; син - ОСОБА_5 1968 року народження.

Судом першої інстанції також досліджувались довідки видані виконкомом Бочковецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області № 834-02-20 від 04 серпня 2015 року та № 273-02-20 від 16 березня 2017 року і встановлено, що вказані довідки не спростовують інформацію в довідці виданій виконкомом Бочковецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області № 219-02-20 від 18 березня 2013 року, оскільки в зазначених довідках не вказано, що ОСОБА_4 постійно проживала АДРЕСА_1.

Крім того, інформація, яка вказана в довідках № 834-02-20 від 04 серпня 2015 року та № 273-02-20 від 16 березня 2017 року спростовується наступним.

Відповідно до п.8 Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських (селищних) радах, затвердженої наказом Держкомстату України від 17 липня 2000 року № 234 зазначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують свої кошти та витрачають їх.

Згідно п. 29 цієї Інструкції у рядку 17 «Відмітка про осіб, які заново прибули на територію даної сільради» робиться відмітка про новоприбулих на постійне місце проживання. Осіб, які прибули до домогосподарства з іншого домогосподарства даної сільської ради або значилися у списках, що тимчасово проживають, записують у погосподарську книгу без відмітки в рядку 17. Відмітка проводиться також щодо осіб, яким у рядках 13, 15 робиться відмітка про повернення після тимчасової відсутності. Відмітка про новоприбулих проводиться протягом року в період прибуття цих осіб і перевіряється під час суцільного обходу.

Так, у 1953-1954 роках в ОСОБА_9 - діда сторін, було в користуванні одне домогосподарство №497 площею 0,39 га в т. ч 0,01 га під житловими будівлями. У зазначеному домогосподарстві проживав спадкодавець - ОСОБА_6, що підтверджується витягом з по господарської книги за 1953-1954 роки ( т.2 а.с. 241-243 ) .

В 1953 році з дозволу діда сторін -ОСОБА_9, на території старого домогосподарства відкривається нове господарство (шляхом виділення) та надається в користування 0, 25 га землі для спадкодавця - ОСОБА_6 (сім'я складалася із його дружини-ОСОБА_7, та двох дочок - ОСОБА_5 та ОСОБА_12), що підтверджується витягом з по господарської книги за 1953-1954 роки (т.2 а.с. 241-243). Тобто утворено два сусідніх домогосподарства: одне - для діда сторін, ОСОБА_9, а друге - для спадкодавця, ОСОБА_6.

У 1956 року на території домогосподарства №393, головою якого є ОСОБА_6, був побудований будинок, що підтверджується витягом з по господарської книги за 1955-1957 роки (т.1 а.с. 22 ).

У 1980 році позивачка вибула із домогосподарства батьків, який станом на 1980-1982 роки мав особистий рахунок НОМЕР_3 до домогосподарства з особистим рахунком №451, яке було домогосподарством діда, що підтверджується витягом з по господарської книги за 1980-1982 роки (т.2 а.с. 243), тобто із 1980 року позивачка ОСОБА_4 стала головою окремого домогосподарства за №451 по АДРЕСА_1.

В 1985-1986 роках на території домогосподарства позивачки, її батьками було збудовано новий житловий будинок загальною площею 90 кв.м., що підтверджується витягом з по господарської книги за 1986-1990 роки та 2001-2005 роки ( т.1 а.с. 25, 27). Спірне майно складається із старого житлового саманного будинку (1956 року забудови) житловою площею 13 кв.м., всі інші будівлі - це літня кухня, дерев'яні сараї, дерев'яні навіси, вбиральня та криниця, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 16 вересня 2013 року (а.с.15).

Таким чином, вищезазначеним спростовується твердження апелянта про те, що вона постійно проживала з батьками на момент їх смерті.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд у своєму рішенні не дав оцінку показам свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, оскільки суд у своєму рішенні зазначив, що критично ставиться до зазначених показів свідків, так як ОСОБА_10 проживає в іншому населеному пункті, а саме, в с. Грозинці, Хотинського району Чернівецької області, є представником позивача, підписала і подала позовну заяву до суду. Інший свідок - ОСОБА_11 є племінницею позивачки та проживає в с. Шилівці, Хотинського району Чернівецької області. Вказані свідки не могли знати про те, позивачка до дня смерті батьків постійно проживала з ними.

В апеляційній скарзі апелянт посилається як на доказ позовну заяву з якою ОСОБА_5 звернувся до суду до ОСОБА_4 та Бочківської сільської ради, Хотинського району Чернівецької області про визнання незаконним рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку в якій відповідач зазначив, що він разом із сестрою, після смерті своїх батьків залишився проживати в житловому будинку по АДРЕСА_1, хоча сестра була зареєстрована у вказаному селі по вул. Івасюка, 26.

Однак, відповідно до норм ЦПК позовна заява не може бути доказом по справі без наявності інших належних та допустимих доказів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді : Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинак