Провадження № 2/752/1463/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.02.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд -

Встановив

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 липня 2016 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за Договором позики від 29 липня 2016 року у розмірі 1 419 055, 00 грн. шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 (реєстраційна картка платника податків № НОМЕР_1), на квартиру АДРЕСА_1, оціночною вартістю 1 487 892, 24 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 24 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, останні взяв у борг у ОСОБА_4 суму у розмірі 538 142 грн. 50 коп., що на день укладення еквівалентно 25 000 доларів США. З метою забезпечення передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

12 серпня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений Договір про внесення змін до вказаного договору позики, відповідно до якого ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_4 1 068 577 грн. 50 коп., що на день укладення договору еквівалентно 50 000 доларів США.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. 27.05.2016 року було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 на підставі вказаного договору іпотеки.

У подальшому, 29 липня 2016 року між ОСОБА_4 та позивачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач. отримала в позику 55 000 доларів США у строк до 31 липня 2016 року та з метою забезпечення виконання зобов'язання по ньому відповідач передала позивачу в іпотеку вищевказану квартиру.

01 серпня 2016 року у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по Договору позики від 29 липня 2016 року, сторонами було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким відповідач в рахунок виконання основного зобов'язання передала у власність позивача вищезазначену квартиру.

19 вересня 2016 року Міністерством юстиції України видано наказ № 2745/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», відповідно до якого скасовані рішення від 27 травня 2016 року № 29786958, від 29 липня 2016 року № 30707578, від 29 липня 2016 року № 50707468, від 01 серпня 2016 року № 30725643, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Враховуючи, що вказаним наказом скасовано виключно вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. реєстраційні дії, всі договори від 24 червня 2015 року (позики, поруки та іпотечний договір), укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, залишились дійсними.

22 вересня 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин, враховуючи, що станом на час звернення до суду із позовом власником квартири є відповідач, яка має перед нею невиконанні зобов'язання за договором позики, які відмовляється виконати позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні вказував, що у позивача дійсно є перед позивачем невиконані грошові зобов'язання, тому вирішення спору залишив на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

24 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав відповідача в позику грошові кошти у розмірі 538 142 грн. 50 коп.

Також, 24 червня 2015 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

12 серпня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір про внесення змін до Договору позики від 24 червня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_5 позичив у відповідача 1 068 577 грн. 50 коп.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. 27.05.2016 року було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4

29 липня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала в позику 55 000 доларів США у строк до 31 липня 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по договору позики цього ж дня сторони по даній справі уклали Договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності на підставі Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. 24 червня 2015 року за реєстровим № 825, Договору про внесення змін до вказаного Іпотечного договору від 12 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., за реєстровим № 1052 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 травня 2016 року, номер права власності 14747232, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

01 серпня 2016 року у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по Договору позики від 29 липня 2016 року, між сторонами було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким ОСОБА_4 в рахунок виконання основного зобов'язання передала у власність ОСОБА_3 вищезазначену квартиру, про що було внесено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

19 вересня 2016 року Міністерством юстиції України видано наказ № 2745/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», відповідно до якого скасовані рішення від 27 травня 2016 року № 29786958, від 29 липня 2016 року № 30707578, від 29 липня 2016 року № 50707468, від 01 серпня 2016 року № 30725643, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснені приватними нотаріусами Київського міського нотаріального : кругу Косенком М.О. і Прокудіною Л.Д., серед яких були рішення про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 р. у справі № 6-1851цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Звертаючись до суду, позивач, як на підставу своїх вимоги, посилається на положення ст. 392 ЦК України.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України.

В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, набуття позивача права власності на предмет іпотеки у разі наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того посилаючись на те, що 22 вересня 2016 року ОСОБА_4 знову зареєструвала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, позивач не надає жодного доказу.

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 64707265 сформована станом на 29.07.2016 року, тобто станом на укладення договору іпотеки між сторонами по справі, тому не може підтвердити факт реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_4 після скасування рішення про державну реєстрацію наказом Міністерства юстиції України від 19.09.2016 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що відносно вказаного предмету іпотеки існує спір з попереднім власником ОСОБА_5 за скаргою якого Міністерством юстиції України і скасовано рішення про державну реєстрацію та який в свою чергу не залучений до участі у справі як співвідповідач.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позов є необґрунтованим, не доведеним, а тому не підлягає задоволенню.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя