Справа № 347/1078/14-ц
Провадження № 22-ц/779/90/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду від 06 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

30 квітня 2014 року головний державний виконавець Косівського РУЮ звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Подання державний виконавець обґрунтував тим, що на виконанні у Косівському відділі ДВС Косівського РУЮ перебуває виконавчий лист №0910/1312/2012 від 16 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6317, 25 гривень матеріальної шкоди, 16000 гривень моральної шкоди та 3900 гривень за надання правової допомоги. На час звернення з поданням в добровільному порядку боржником вимогу не виконано, а наявність невиконаного зобов'язання є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Косівського районного суду від 06 травня 2014 року подання задоволено.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні подання.

Апелянт у скарзі зазначає, що державним виконавцем до суду не було подано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що він як боржник ухиляється від виконання зобов'язань. Факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні, проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про проведену роботу державного виконавця та про ухилення боржника від виконання зобов'язання. Вважає, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Обмеження виїзду за кордон порушує його конституційні права і свободи.

Вислухавши апелянта, який вимоги скарги підтримав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задоволити.

Задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції прийшов до висновку, що невжиття заходів щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, колегія суддів вважає, що такий висновок суду є помилковим, зробленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та ухвалення нової.

За правилами ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Косівського РУЮ знаходиться виконавчий лист №0910/1312/2012 від 16 вересня 2013 року, виданий Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6317, 25 гривень матеріальної шкоди, 16000 гривень моральної шкоди та 3900 гривень за надання правової допомоги.

Однак вирішуючи подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України суд першої інстанції повинен був врахувати, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішеннями обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Суд першої інстанції повинен був взяти до уваги, що ухилення - це навмисне чи інше свідоме невиконання обов'язків, особа, яка має невиконані зобов'язання і не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, а не лише за наявності невиконаного зобов'язання, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що у поданні державним виконавцем не зазначено доказів про навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов'язків, не з'ясував від яких дій він ухилявся, чи перешкоджав проведенню стягнення боргу, тому помилково, за обставин на які посилався державний виконавець, тільки на сам факт невиконання зобов'язання, обмежив право ОСОБА_2 як боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Колегія суддів вважає, що з підстав наведених у поданні, державним виконавцем, без доказів про ухилення від виконання зобов'язання, ОСОБА_2 не може бути обмежений у праві виїзду за межі України.

У поданому запереченні на апеляційну скаргу старший державний виконавець також не навів жодної обставини про ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання за виконавчим листом, а тільки підтверджує періодичне та часткове погашення заборгованості і вважає, що у зв'язку з неповною сплатою боргу є підстави для обмеження у праві виїзду за межі України.

У зв'язку з тим, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 312-315, 377-1 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Косівського районного суду від 06 травня 2014 року скасувати та ухвалити нову.

В задоволенні подання головного державного виконавця Косівського РУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон відмовити.

Ухвала у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді І.О. Максюта

В.Д. Фединяк