Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4664/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Степаненко О.М.

за участю секретаря - Чубенко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 свої вимоги доводить наступними фактичними обставинами, так в період з квітня місяця 2002 року і по день укладання шлюбу - 19.10.2006 вона та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в картирі АДРЕСА_1. З вересня 2002 року з ними почали проживати їхні діти: сини відповідача ОСОБА_3, 1993 року народження, ОСОБА_4, 1999 року народження та її дочка ОСОБА_5, 1999 року народження.

В період такого проживання у фактичних шлюбних відносинах відповідач 31.12.2004 придбав у власність двокімнатну квартиру загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира є їхньою спільною сумісною власністю, яке підлягає розподілу.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 06.09.2011 за договором купівлі-продажу №0609/1 (банківський кредит) придбав автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також за час проживання однією сім'єю та подружнього життя ними було придбано побутова техніка та меблі, а саме: пральну машину LG, холодильник LG, посудомийну машину Bosh, меблеву стінку у вітальню, диван, диван кутовий, крісло офісне, люстру.

Просить визнати квартиру АДРЕСА_1, автомобіль Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, побутову техніку та меблі спільною сумісною власністю подружжя та розділити у рівних частинах. Також просить стягнути із відповідача понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила визнати факт сумісного проживання сім'єю без шлюбу з квітня 2002 року та пояснила, що вона в 2001 році познайомилась із ОСОБА_2 В січні 2002 року вони почали зустрічатися. В квітні 2002 року вона переїхала проживати до ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. Вказану квартиру ОСОБА_2 отримав в 1996 році. Просить поділити квартиру порівну, визнавши за нею право власності на 1/2 її частину; при розподілі автомобіля - вона погодилась на компенсацію його вартості; з приводу поділу меблів та побутової техніки - просила виділити їй холодильник LG та стінку, а також стягнути із відповідача судові витрати по сплаті нею судового збору при подачі позову в сумі 932,87 грн. та доплати в сумі 175 грн., судового збору при подачі заяви про забезпечення позову в сумі 275,60 грн., оплати витрат на проведення експертизи в сумі 1409,60 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, не визнав вимоги сумісного проживання з 2002 року без реєстрації шлюбу, не визнав вимоги щодо визнання квартири спільною сумісною власністю, вважає її особистим майном, пояснив, що у вказаній квартирі він зареєстрований з 27.11.1996. Ця квартира належала ВАТ «Черксибудматеріали», де він працював з 14.01.1994 по 21.12.2005. Вказану квартиру він викупив за рахунок виконаних ним робіт і кошти сплатив до підписання договору купівлі-продажу, тобто розраховувався з серпня 1996 року по грудень 2004 року. Визнав автомобіль майном, яке підлягає розподілу, та погодився сплатити компенсацію позивачу половини його вартості. Також зазначив, що побутової техніки та меблів, про які вказує позивач, у нього немає в наявності, так як ОСОБА_1 їх забрала, коли від нього виїжджала (виселялась). Додатково пояснив, що з ОСОБА_1 він почав проживати однією сім'єю з літа 2005 року в квартирі по АДРЕСА_1. З 2003 року вони дійсно їздили на море з дітьми. Зауважив, що суд не може прийняти як доказ фотографії, на яких вони разом зображені, так як ці знімки можуть лише підтверджувати їхні періодичні зустрічі при святкуванні свят та відпочинку, що може підтвердити лише дружні стосунки. Позивач ОСОБА_1 до 2005 року проживала в квартирі АДРЕСА_2. Просив відмовити у встановлені факту проживання однією сім'єю з 2002 року, відмовити у визнанні квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, відмовити у розподілі побутової техніки та меблів, просив визнати за ним та позивачем по 1/2 частини Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Суд, заслухавши обґрунтування, доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Постановою від 08.06.2016 у справі №6-2253цс15 Верховний Суд визначився з правовим режимом майна осіб, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

В ст. 3 СК України зазначається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 (син відповідача) показав, що вперше побачив ОСОБА_1 навесні 2002 року. Батько разом із нею приїхали до нього на змагання. Потім ОСОБА_1 неодноразово приїздила до них додому як сама так і зі своєю донькою ОСОБА_5. В 2002 році позивач 3-4 тижні жила у них так як переховувалась від свого чоловіка. Проживала в одній кімнаті разом із батьком. Їздили разом на море в 2003, в 2004, в 2005 роках. Відносини між батьком та ОСОБА_1 були схожі на відносини між чоловіком та жінкою, які зустрічаються.

Показаннями свідка ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знає з 2001 року так як разом працювали. Припускав, що вони почали проживати разом через пів року після смерті дружини ОСОБА_2, яка померла в 2001 році. В 2003 році на прохання ОСОБА_1 привозив стілешницю в квартиру на АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_7 показав, що тісно почала спілкуватись із дочкою ОСОБА_1 - ОСОБА_5 з 2005 року, але їхню сім'ю, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_1, знає з 2003- 2004 років. Бачила їх разом на дитячому майданчику на відпочинку. Неодноразово була у них в квартирі по АДРЕСА_1.

Допитана свідок ОСОБА_8 показала, що знає ОСОБА_1 з 2004 року. ОСОБА_2 постійно забирав ОСОБА_1 з роботи, приїздив на автомобілі. За цими відносинами вона спостерігала з 2004 року.

Свідок ОСОБА_9 дала показання суду про те, що дочка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати разом з 2002 року. Їздили разом відпочивати. В квартирі по АДРЕСА_2 проживала вона, а дочка лише навідувалась.

Свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що знає сторони з 2001 року, так як працювала з ОСОБА_1. В кінці 2001 року на початку 2002 року стосунки у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тільки складались. Весною 2002 року стосунки були притаманні подружжю.

Свідок ОСОБА_11 (дочка ОСОБА_1.) в суді пояснила, що ОСОБА_2 весною-літом 2002 року забрав маму до себе в квартиру по АДРЕСА_1 так як батько бив їх. В кінці серпня 2002 року вона теж переїхала в квартиру на АДРЕСА_1. В квартирі по АДРЕСА_2 жила її бабуся.

Свідок ОСОБА_12 знає ОСОБА_1 з 2000 року. Бачив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вже разом через декілька років після смерті дружини ОСОБА_2, яка померла в 2001 році.

Показання свідка ОСОБА_13 (сусідки ОСОБА_2.) про те, що знає ОСОБА_1 з 2006 року, спростовуються відомостями фотокарток з посиланням на дату їх виготовлення.

Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також підтверджується сімейними фотокартками (які мають посилання на дату їх виготовлення), які підтверджують усталеність відносин між ним, що притаманні подружжю.

19.10.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис 1794.

Суд вважає, що як показаннями так і зафіксованими подіями на фотокартках підтверджується факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня 2002 по 19.10.2006 однією сім'єю без шлюбу, а тому в цій частині вимоги підлягають до задоволення.

Що стосується вимог про розподіл майна суд встановив наступне.

Згідно із положеннями ст.74 Сімейного кодексу, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього кодексу.

Згідно із ч.4 ст.368 Цивільного кодексу, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Норми СК у ст. ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст.60 СК.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування ст.60 СК та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З приводу предмета позовних вимог квартири АДРЕСА_1 судом встановлено, що ОСОБА_2 з 27.11.1996 був зареєстрований у вказаній квартирі.

Відповідно до договору житлового найму від 17.01.1996, укладеного між ВАТ «Черкасибудматеріали» та ОСОБА_2, товариство здало в найм, а ОСОБА_2 прийняв, належну на праві власності товариства квартиру АДРЕСА_1 з правом подальшого її викупу з відстрочкою виплати вартості квартири (п.1.1). За пунктом 1.4 після повного погашення вартості квартири наймачем (ОСОБА_2.) вона (квартира) стає його власністю. Відповідно до п. 1.5 наймач отримує кредит строком на 10 років, який зобов'язується виплатити з відсотками з відрахуваннями визначеної договором суми із заробітної плати наймача. Наймач (п.3.4) дає згоду на відрахування з його заробітної плати щомісячно.

Згідно довідки від 17.03.2016, яка надана ВАТ «Черкасибудматеріали», ОСОБА_2 з 14.01.1994 по 31.12.2005 працював на ВАТ «Черкасибудматеріали» на посаді інженера із застосування комп'ютерів. В серпні 1996 року ОСОБА_2 товариством надана квартира АДРЕСА_1. За період з 01.08.1996 по 31.12.2004 за рахунок виконаних робіт ОСОБА_2 здійснювалось погашення вартості вказаної квартири. Після погашення повної суми вартості квартири між ВАТ «Черкасибудматеріали» та ОСОБА_2 31.12.2004 укладено договір купівлі-продажу квартири.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 31.12.2004 ВАТ «Черкасибудматеріали» продало, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1.

Вказану інформацію підтвердив під час допиту в якості свідка головний бухгалтер ОСОБА_15

З урахуванням встановлених обставин, а також при умові, що ОСОБА_1 не довела наявність власних коштів, які б були підтверджені джерелом їх набуття, не довела, що це майно придбане внаслідок спільної їх праці або ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, суд вважає, що нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, є особистим майном ОСОБА_2 так як придбана за особисті кошти останнього, і не може бути визнано спільно набутим під час проживання без шлюбу з ОСОБА_1

Такі висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України (справа №370/443/13-ц від 07.12.16, №6-846цс16 від 12.10.16, №6-2253цс15 від 08.06.15, №6-612цс15 від 01.07.15, №6-38цс15 від 03.06.15, №6-2641цс15 від 16.12.15).

З приводу поділу автомобіля Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 суд прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що вказаний автомобіль придбаний ОСОБА_2 на підстав договору №0609/1 від 06.09.2011 у ПП «Мажар-2» та зареєстрований 15.09.2011, отримано держаний номерний знак НОМЕР_1.

Як позивач ОСОБА_1 так і відповідач ОСОБА_2 визнали, що вказаний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, що відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Дійсна вартість вказаного автомобіля згідно висновку авто товарознавчої експертизи від 08.08.2016 №50/16, становить 196469 грн.

Стаття 70 (ч.1) передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Позивач ОСОБА_1 в суді погодилась на отримання компенсації половини вартості автомобіля за умови внесення на депозитний рахунок всієї суми.

Відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи такі кошти не були внесені на депозитних рахунок, однак ним не заперечувався факт виплати ОСОБА_1 суми, визначеної судом.

Незважаючи, що ч.5 цієї статті передбачено присудження одному з подружжя грошової компенсації за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд прийняв рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 98 234,50 грн. (1/2 від дійсної вартості ТЗ) в якості компенсації за часку в автомобілі Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Таке рішення ґрунтується на тому, що суд врахував що автомобіль є неподільною річчю, а відмовляючи у стягненні компенсації та визнанні за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частини спірного транспортного засобу, суд таким чином навпаки створив би незручності у його подальшому спільному користуванні.

Частина 3 ст. 372 ЦК України визначає, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, стягуючи компенсацію при поділі автомобіля Mitsubishi Lancer на користь ОСОБА_1, суд вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вказаний транспортний засіб.

Вимоги про визнання спільною сумісною власністю побутової техніки та меблів, а саме: пральної машини LG, холодильника LG, посудомийної машини Bosh, меблевої стінки у вітальню та їх розподіл не підлягають до задоволення, так як позивач ОСОБА_1 не довела, що вказане майно є в наявності та перебуває у відповідача. Крім того нею не спростовані доводи ОСОБА_2 про те, що вказане майно було вивезено нею під час її добровільного виселення із квартири АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 2667,55 грн., які складають із сплати позивачем судового збору за подачу позову до суду пропорційно до задоволеним вимогам в сумі 982,35 грн., судового збору при подачі заяви про забезпечення позову в сумі 275,60 грн., оплати витрат на проведення експертизи в сумі 1409,60 грн.

Враховуючи що позивач ОСОБА_1 при подачі позову про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна сплатила лише за вимогу що стосується розподілу майна, судовий збір в сумі 275,60 грн. щодо вимог про встановлення факту, які задоволені на користь позивача ОСОБА_1, необхідно стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь держави (п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: кожна самостійна позовна вимога, яка міститься у поданому до суду позові, є об'єктом справляння судового збору).

Керуючись ст. ст. 60-71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 12, 60, 61, 79, 86, 88, 146, 169, 209, 212, 213, 215, 223, 256-259 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2002 року по 19.10.2006 однією сім'єю без шлюбу.

У вимогах про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та її розподіл відмовити.

У вимогах про визнання спільною сумісною власністю побутової техніки та меблів, а саме: пральної машини LG, холодильника LG, посудомийної машини Bosh, меблевої стінки у вітальню та їх розподіл відмовити.

Визнати автомобіль Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на автомобіль Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 98 234,50 грн. в якості компенсації за часку в автомобілі Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль Mitsubishi Lancer, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2667,55 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 275,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Головуючий: О. М. Степаненко