Справа № 367/5867/15-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/25/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 02.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Мережко М.В., Журби С.О.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа: Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власницею автомобіля НОМЕР_1.

Під керуванням водія ОСОБА_4, зазначеним вище автомобілем, 06.06.2015 року у Макарівському районі, Київської області сталася ДТП, внаслідок якої загинули ОСОБА_5 та ОСОБА_6

07.06.2015 року під час проведення огляду місця ДТП, слідчим СУ ГУМВС України в Київській області Клименко А.М. було вилучено автомобіль НОМЕР_1, який за дорученням, працівниками ДАІ ГУ МВС України в Київській області було доставлено та поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів по вул. Садова, 20 в с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, що перебуває у віддані фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований 10.10.2007 року. Ірпінською МДА Київської області, номер запису в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 0004894, свідоцтво В00№ 663617, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

07.06.2015 року було порушено кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000162, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Як вбачається з листа № 18/11349 від 31.07.2015 року, третя особа повідомила, що автомобіль НОМЕР_1 на підставі рішення слідчого, слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Київській області 07.06.2015 року о 04 год. 30 хв. був постановлений на спецмайданчик.

Позивач, вказує, що питання щодо повернення вказаного транспортного засобу його власнику, розмір та підстави оплати послуг зі зберігання транспортного засобу не входить до компетенції третьої особи.

Зазначає, що за замістом розділу другого п.2.2, 2.2.1, Договору № 8 «Про співпрацю щодо організації діяльності спецмайданчиків по зберіганню тимчасово затриманих транспортних засобів» від 25.02.2013 року, укладеного між Державним підприємством МВС України «Київщина-Інформ-Ресурси» з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої, останній має право стягувати плату за витрати здійснені за зберігання транспортного засобу з власників транспортних засобів або уповноважених осіб останніх, що вилучені, у встановленому чинним законодавством порядку, співробітниками Державтоінспекції Київської області: транспортіні засоби, які зберігаються на майданчиках та стоянках, що визначені п. 1.1 Договору; транспортіні засоби, які визначені майном, що знаходяться у заставі; транспортні засоби, відносно власників яких були застосовані заходи адміністративного впливу; транспорті засоби, які перебували та/або перебувають у розшуку правоохоронними органами; транспорті засоби, власники яких визначаються (визначені) у судовому порядку.

Даний перелік є вичерпним.

Позивач зазначає, що у випадках не передбачених договором, відповідно до п. 7.3 Договору сторони керуються чинним законодавством України. Так, як автомобіль НОМЕР_1 та його власник не підпадає під дію п.п. 2.2, 2.2.1 Договору, а транспортний засіб був вилучений внаслідок проведення огляду місця події, в рамках досудового розслідування за ознаками вищезазначеного кримінального правопорушення, то відповідно до положень ст.1 КПК України, порядок ведення кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Крім того, автомобіль НОМЕР_1 відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, він є тимчасово вилученим майном.

З листа № 14/50-0162кп від 21.07.2015 року, відомо, що слідчий відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_7 запропонував відповідачу повернути транспортний засіб довіреній особі позивача.

22.07.2015 року довірена особа позивача звернулась до відповідача із вимогою про повернення йому вилученого транспортного засобу, «Volvo S-70» д.н.з. НОМЕР_3. У відповідь, йому відповідачем було вручено рахунок № 44 від 22.07.2015 року та повідомлено, що автомобіль можливо отримати після сплати коштів за наданим рахунком.

За змістом рахунку на оплату 3 44 від 22.07.2015 року постачальником є відповідач, покупцем - довірена особа (ОСОБА_4), підстава (Договір) не вказано, товари (роботи, послуги): 1. Послуги евакуатора в кількості 1 шт. сумою 1 200 грн., 2. Послуги із зберігання автомобіля за період з 07.06.2015 року. по 22.07.2015 року. в кількості 1 шт. сумою 1 620 грн., всього 2 820,00 грн., у тому числі ПДВ 270 грн.

Крім того, позивач стверджує, що законні правові підстави з утримання на спеціальному майданчику Державтоінспекції транспортного засобу відсутні, а тому з 07.06.2015 року її автомобіль НОМЕР_4 після ДТП протиправно утримується на автомобільній стоянці, належній відповідачу. Дії відповідача щодо відмови за листом слідчого видати транспортний засіб без оплати вартості послуг його транспортування та зберігання на автостоянці за цей період та з його незаконного утримання є протиправними та суттєво порушують її права, чим спричинено їй моральні страждання.

Зі змісту звіту «Про оцінку аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу» від 03.08.2015 року. встановлено, що ринкова вартість аварійно пошкодженого транспортного засобу «Volvo S-70» д.н.з. НОМЕР_3 складає 13 760, 21 грн.

За таких обставин позивач звернулася до суду з даним позовим в якому просила суд зобовязати відповідача в установленому порядку повернути їй автомобіль НОМЕР_5, що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Управління ДАІ Київської області за адресою: с. Горенка, вул. Садова, 20, Києво-Святошинського району, Київської області, стягнути із відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та судові витрати.

Заочним рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06.01 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06.01.2016 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначила, що заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06.01.2016 року є незаконним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення Ірпінського міського суду від 06.01.2016 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «Volvo S-70», колір червоний, д.н.з. НОМЕР_6. Згідно відповіді Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Київській області автомобіль НОМЕР_5, на підставі рішення слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_7 07.06.2015 року. о 04 год. 30 хв. був поставлений на спецмайданчик, а щодо можливості повернення вказаного транспортного засобу його власнику, розмір і підстави оплати послуг зі зберігання транспортного засобу не входить до компетенції Державтоінспекції.

Також судом встановлено, що ДП МВС України «Київщина-Інформ-Ресурси» та ФОП ОСОБА_3 уклали 25.02.2013 року Договір № 08 «Про співпрацю щодо організації діяльності спецмайданчиків по зберіганню тимчасово затриманих транспортних засобів» з якого вбачається, що за змістом Розділу другого п. 2.2, 2.2.1 вказаного Договору відповідач має право стягувати плату за витрати здійснені на зберігання транспортних засобів з власників транспортних засобів або уповноважених представників останніх, що вилучені у встановленому чинним законодавством порядку, співробітниками Державтоінспекції Київської області відносно транспортних засобів, які зберігаються на майданчиках та стоянках, що визначені п. 1.1 Договору, транспортних засобів, які визначені майном, що знаходиться у заставі, транспортних засобів, до власників яких були застосовані заходи адміністративного впливу, транспортних засобів, які перебували та /або перебувають у розшуку правоохоронними органами, транспортних засобів, власники яких визначаються (визначені) у судовому порядку. Даний перелік є вичерпним

Відповідно до п. 7.3 Договору, у випадках не передбачених даним Договором сторони керуються чинним законодавством України.

За змістом розяснень, викладених в п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 01.03.2013 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вказано, що згідно ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків. встановлених Конституцією України та законом.

Та як згідно ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається Законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак Закону, не підлягають застосуванню.

Враховуючи той факт, що автомобіль НОМЕР_7 та його власник не підпадають під дію п.п. 2.2, 2.2.1 вище вказаного Договору, а транспортний засіб був вилучений за наслідками проведеного огляду місця події, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000162, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, то відповідно до положень КПК України спірний автомобіль не відноситься до предметів, які вилучені Законом з обігу, тому він є тимчасово вилученим майном.

Частиною 4 ст. 168 КПК України передбачено, що після тимчасового вилучення майна, уповноважена службова особа зобовязана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11. 2012 року «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до п. 20 вказаного Порядку, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин сконструюваних на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції МВС для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пунктом 32 Порядку, встановлено, що фінансування витрат, повязаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

У листі СУ ГУ МВС України в Київській області № 14/50-0162кп від 21.07.2014 року до Директора майданчика тимчасового утримання транспортних засобів зазначено, що у звязку з відпалою необхідністю та минуванням потреб, зберігання автомобіля НОМЕР_5, у кримінальному провадженні № 0000162, який з місця ДТП доставлявся на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів в смт. Гостомель, вул. Садова, 20, Київської області за добровільною згодою водія ОСОБА_4 на час проведення необхідних судових експертиз, які виконані, та на даний час, володільцем транспортного засобу заявлено вимогу про повернення йому вказаного автомобіля, так як останній незаконно утримується, просить повернути вказаний транспортний засіб володільцю водію ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ №294109.

22.07.2015року позивач зверталася до відповідача з вимогою про повернення їй автомобіля на підставі перелічених документів та положень закону, але в задоволенні її вимоги їй було відмовлено та вручено рахунок на оплату № 44 від 22.07.2015 року і повідомлено про те, що автомобіль можливо отримати лише після сплати коштів за врученим рахунком.

Відповідно до рахунку на оплату № 44 від 22.07.2015 року, виписаного ФОП ОСОБА_3, були надані послуги евакуатора та послуги із зберігання автомобіля НОМЕР_7, за період з 07.06.2015 року. по 22.07.2015 року в розмірі 2 820,00 грн.

Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В ст. 387 ЦК України вказано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом розяснень викладених в п 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 01 березня 2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Враховуючи, що позивач є власником спірного транспортного засобу,будь-яких робіт, послуг та іншого у відповідача не замовляла, договорів (угод) на придбання товарів (робіт, послуг) не укладала, підставу (договору) та оплату в рахунку, як зобовязання відповідачем не вказано, оскільки такі підставі відсутні і не мали місце бути, з питань зберігання належного їй автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди на спеціальному майданчику Державтоінспекції з відповідачем у будь-яких договірних відносинах не перебуває, а тому, має всі правові підстави для звернення до суду про захист права власності та інших законних інтересів.

На підставі встановлених обставин та вищезазначених норм Закону, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобовязання відповідача повернути в установленому порядку позивачу зазначений вище автомобіль підлягають задоволенню, а ріщення Ірпінського міського суду Київської області від 06.01.2016 року в цій частині скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про їх задоволення.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.05.1995 року «Про судову практику у справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Так як позивач не надала суду доказів, які обґрунтовують обставини з приводу завданої їй моральної шкоди та її розміру, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції в цій частині ухвалив законне рішення про відмову в їх задоволенні, в звязку з чим рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06.01.2016 року в цій частині необхідно залишити без змін.

Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2016 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про зобовязання повернути автомобіль скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов»язати відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_8 в установленому порядку повернути позивачу ОСОБА_2 належний їй на праві приватної власності автомобіль марки «Volvo S-70», реєстраційний номер СА 9710ВК, шасі (кузов, рама) YY1LS5302W1509036, що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Управління Державтоінспекції Київської області за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вулиця Садова, 20.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 377,80 грн.

В решті, заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: