АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/114/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Процько Я.В.
Провадження № 22-ц/789/193/17 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря Коваль О.І.

прокурора ОСОБА_1

та сторін представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представників ТОККПНЛ ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 січня 2015 року по справі за заявою лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИЛА:

у січні 2015 року надійшла заява представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні - лікаря-психіатра ОСОБА_6 про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_7 для лікування у зв'язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, оскільки остання не дає усвідомленої згоди на лікування. До заяви додано висновок комісії лікарів-психіатрів про необхідність такої госпіталізації ОСОБА_7

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14 січня 2015 року заяву задоволено. Госпіталізовано ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку АДРЕСА_1 в примусовому порядку у Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню для надання відповідної психіатричної допомоги в умовах стаціонарного обстеження та лікування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені заяви щодо її госпіталізації, посилаючись на те, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив їх, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представники ТОККНПЛ ОСОБА_4, ОСОБА_5 та лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_6 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

За змістом п. 8 принципу 11 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Захист осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» від 18 лютого 1992 року № 49/119, крім випадів, передбачених пунктами 12, 13, 14 і 15 даного принципу, лікування будь-якого пацієнта може проводитися без інформаційної згоди пацієнта, якщо уповноважений законом кваліфікований психіатричний працівник визначить, що воно терміново необхідне для того, щоб запобігти шкоді пацієнта або інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України передбачено, що у заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про примусову госпіталізацію, її продовження, додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Надання до заяви висновку комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність примусової госпіталізації, передбачено й ч. 3 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У п. 73 справи Європейського суду з прав людини «ОСОБА_1 проти України» (Заява № 12317/06) рішення від 05.06.2014 року встановлено, що згідно з практикою Суду особа не може бути примусово госпіталізована як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

З матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2015 року ОСОБА_2 була госпіталізована в 4-е психіатричне відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні бригадою швидкої медичної допомоги в зв'язку з агресивною неадекватною поведінкою пацієнтки в церкві Відродження (побила образи, картини, оргтехніку) (а.с.20).

09 січня 2015 року звернувся ОСОБА_9 (чоловік ОСОБА_7В.) з заявою про госпіталізацію в зв'язку з її неадекватною поведінкою, і 12 січня 2015 року також звернулася мати ОСОБА_10 з заявою про госпіталізацію доньки ОСОБА_8 у зв'язку з її неадекватною поведінкою (а.с. 70-71).

09 січня 2015 року ОСОБА_11 була оглянута комісією лікарів-психіатрів у складі: заступника головного лікаря з експертизи ОСОБА_4, завідувача 4-им психіатричним відділенням ОСОБА_5, лікуючого лікаря ОСОБА_6 Їй було встановлено діагноз: хронічний маячний розлад. Комісія прийшла до висновку, що обстеження і лікування ОСОБА_8 можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, а також підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв'язку з наявністю у неї важкого психічного розладу, який обумовлює її безпорадність та обумовлює суттєву шкоду її здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Про вказане комісією було складено відповідний висновок (а.с.3-4).

Крім цього, з довідки наданої адміністрацією Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні видно, що вперше ОСОБА_2 стаціонарно лікувалася в 6-му відділенні ТОККПНЛ з 27.02. по 03.03.2014р. і була виписана по письмовій вимозі хворої з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад. Повторно лікувалася там же з активною психопаталогією (маячні ідеї) з 21.03. по 03.04.2014р. При госпіталізації направлялися документи в суд, але в той же день були відкликані, оскільки була отримана письмова згода ОСОБА_2 на лікування. Виписана після письмової відмови від подальшого лікування маячний розлад (а.с.20-21).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_2 для лікування у зв'язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, в зв'язку з тим, що остання не давала усвідомленої згоди на лікування.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що її не було належним чином повідомлено про день та час слухання даної справи, оскільки як вбачається з довідки виданої адміністрацією ТОККНПЛ, що 14.01.2015р. о 14.30 ОСОБА_11 не може з'явитись в судове засідання у зв'язку з тим, що перебуває в стані психомоторного збудження, проявляє негативізм та фізичну агресію до оточуючих і знаходиться під постійним спостереженням чергового медперсоналу (а.с.7).

Також, колегія вважає надуманими доводи ОСОБА_2, що під час госпіталізації її не було оглянуто комісією лікарів-експертів ТОККНПЛ, а наявний в матеріалах справи висновок є сфальшований з огляду на те, що допитані в судовому засіданні члени комісії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили факт проведення огляду ОСОБА_2 з встановленням діагнозу і висновку щодо примусової госпіталізації хворої.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_12