АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/2090/5661/17 Головуючий 1 інстанції Слурденко О.І.
Справа № 636/4382/16-ц Доповідач: Кругова С.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1

секретаря Пруднікової О.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в залі у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Новопокровська селищна рада Чугуївського району, про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселені, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивач звернулася з позовом, в якому просила суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 будинку №4 по вулиці Вєсіча селища Новопокровка Чугуївського району Харківської області.

У січні 2017 року відповідач за основним позовом звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити та вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 серпня 2017 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Новопокровська селищна рада, про визнання особи як такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстрації місця проживання відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Новопокровська селищна рада, про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселенні задоволено. Зобовязано ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні квартирою та вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що її позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Вважає, що суд неповно зясував обставини справи, що мають істотне значення для вирішення справи, зміст рішення суду містить інформацію, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Суд невірно зазначив у рішення суду, що відповідач немає іншого житла, оскільки сам відповідач зазначав, що не має житла у власності та володінні.

Суд ухвалюючи рішення дійшов неправильного висновку встановивши, що сторони після розлучення залишилися проживати однією сімєю та мали спільний бюджет до 2013 року, а також судом було встановлено порядок користування спірною квартирою, який ніколи не існував.

Зазначає, що твердження суду не обґрунтовані обставинами або посиланням на нормативно правові акти щодо виписаних на імя позивача рахунків на сплату квартплати та комунальних платежів не означає, що відповідач їх не сплачує.

Вказує, що судом необґрунтовано та безпідставно відмовлено у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та надання їм належної оцінки призвело до неправильного встановлення обставин та вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного факту або доказу про інше місце проживання відповідача, наявності у нього іншого житла у власності або розпорядженні та не наведено обставини відсутності відповідача у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що є наявними підставами для задоволення зустрічного позову.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно відповіді на запит від 31 травня 2017 року квартира АДРЕСА_3 є державною власністю і знаходиться на балансі Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (а.с. 134).

У вересні 1998 року на підставі рішення від 04.02.1998 року ВК Новопокровської ради народних депутатів ОСОБА_5 було видано ордер № 80 на житлове приміщення за адресою АДРЕСА_4 у складі сімї 2 осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.12).

У спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу позивач та відповідач у 2005 році розлучились (а.с. 11).

Згідно акту депутата селищної ради від 2 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_4 фактично у спірній квартирі не проживає (а.с. 7).

В акті депутата селищної ради від 27 травня (без зазначення року зі слів відповідача та його представника 2017 р.)відповідач ОСОБА_4 у спірній квартирі зареєстрований і проживає (а.с. 51).

У відповідності до правил ст.64 ЖК України, якщо чоловік перестав бути членом сім'ї наймача - дружини, але продовжує проживати в займаному жилому приміщенні, він має такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Причому відсутність понад встановлений строк особи повинне бути без поважних причин.

Позивач на підтвердження своїх доводів надала акт про не проживання відповідача від 02.12.2016 року, який спростовується іншим актом від 27 травня 2017 року за участю однієї і тієї ж особи, крім того акт складено 02.12.2016 року з позовом позивач звернулась 06.12.2016 року, тобто через чотири дня, тоді як Закон передбачає відсутність протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів відсутності відповідача за місцем реєстрації протягом шести місяців без поважних причин.

При цьому судовим розглядом встановлено, що позивач змінила замки проти чого вона не заперечувала, тим самим унеможливила користування відповідачем квартирою.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку відмовляючи у задоволенні основного позову та задовольняючи зустрічні позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства наведеними вище.

Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює і право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.47 Конституції України і ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги, суд ще раз констатує, що судовим розглядом у двох судових інстанціях не встановлено факту відсутності відповідача за місцем реєстрації в спірній квартирі понад шість місяців (до дня звернення з позовною заявою до суду) без поважних причин.

Також судом апеляційної інстанції враховано, що в спірній квартирі знаходяться речі відповідача, він частково сплачував за комунальні послуги і тому його позовні вимоги про вселення суд правильно задовольнив. Беззаперечних доказів, що відповідач втратив інтерес до спірної квартири справа не містить.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І.Колтунова

ОСОБА_1