Справа № 163/2987/16-ц
Провадження № 2/163/39/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участю секретаря Семенюк К.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

25 листопада 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів визначених рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29.06.2016 року.

Свій позов мотивує тим, що 31 липня 1999 року було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. Під час перебування у шлюбних відносинах у них народилось дві доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. 05.11.2013 року на підставі рішення Любомльського районного суду шлюб було розірвано. Рішенням Любомльського районного суду з нього стягувались аліменти у розмірі по 30 гривень на кожну дитину. Розмір стягуваних аліментів було збільшено рішенням Любомльського районного суду від 29.06.2016 року і згідно даного рішення з позивача підлягають стягненню аліменти на користь відповідача у розмірі 800 гривень на кожну дитину. Вказує, що не має змоги сплачувати аліменти у такому розмірі, та зазначає, що заробітну плату, яку він отримував під час служби в АТО він витрачав на спеціальне обмундирування, будь-яких додаткових прибутків він не отримує, на даний час ніде не працює, на обліку в Любомльському районному центрі зайнятості не перебуває, внаслідок участі в антитерористичній операції відчуває погіршення здоров'я і потребує лікування. При кожній можливій зустрічі з дітьми надає їм кошти на витрати, а тому просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно на кожну дитину.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що в даний час доходів не має, за кордон з метою заробітку не виїжджає, оскільки не має візи, допомагає батькові, який переніс оперативне вручання, в рахунок аліментів він пропонував відповідачу у користування земельну ділянку, проте остання відмовилась.

Представник позивача у судовому засіданні надав аналогічні обґрунтування вимог, вимогам позивача та просив позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що діти потребують значних витрат на навчання, харчування, одяг, лікування, соціальний, моральний і духовний розвиток, і дані витрати постійно зростають у зв'язку з інфляцією.

Відповідач також подала письмове заперечення на позов в якому зазначила, що доказів погіршення матеріального стану та здоров'я позивачем не надано, він є молодою працездатною особою і має можливість влаштуватись на роботу, для збільшення своїх доходів, при цьому отримує дохід від сезонних робіт в Республіці Польща, також зазначила, що позивач отримує прибутки, оскільки у 2013 році отримав у подарунок приміщення комерційного призначення, яке він здає в оренду, згідно договору оренди від 01.11.2016 року укладеного між позивачем та СПД ОСОБА_5 У підтвердження своїх заперечень відповідачем було долучено: договір оренди нежитлового приміщення від 01.11.2016 року, що підтверджує факт отримання позивачем прибутку від здачі в оренду майна, копії товарних чеків, з яких вбачається, що на утримання дітей відповідачкою витрачаються значні кошти.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що за час спільного проживання у сторін народилися двоє дочок: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, що (а.с.12,13).

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 25.01.2013 року було вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання дітей аліменти у розмірі 30 гривень на кожну дитину щомісячно з 29.11.2012 року до досягнення їх повноліття. (а.с.14). Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29.06.2016 року було збільшено розмір стягуваних вищевказаним рішенням аліментів з 30 гривень до 800 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з 11.04.2016 року і до їх повноліття. (а.с.10,11).

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за № 21934217 від 16.05.2016 року також інформацією від 09.06.2016 року з Любомльського відділення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції наданої на запит та довідкою з Любомльського районного центру зайнятості стверджено, що позивач не отримує будь-яких прибутків.(а.с.6,7,9).

З виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 № 4547 вбачається, що позивач був направлений на стаціонарне лікування 09.11.2015 року.

У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч.1 ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За своїм юридичним змістом положення ст.192 СК України не носять імперативного припису, а є нормами диспозитивними, тобто дають суду право, а не обов'язок на зменшення розміру стягуваних аліментів. Право на зменшення розміру аліментів, виникає тільки за наявності певних обставин, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що йому складно надавати кошти на утримання дітей, оскільки він не отримує ніяких прибутків. Проте, суд зауважує, що позивач є молодою та працездатною людиною, однак всіх цілеспрямованих заходів щодо пошуку роботи не вживає, зокрема, до державної служби зайнятості він не звертався, та не намагався займатися підприємницькою діяльність чи іншою діяльністю за рахунок якої міг би одержувати доходи та надавати дітям допомогу, дана стверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 6,7,8), що дає суду підстави зробити висновок про небажання позивача в повному обсязі нести обов'язок щодо утримання дітей.

Суд приймає не приймає до уваги, той факт, що позивач допомагає батькові, оскільки будь-яких доказів останнім не надано.

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» вбачається що, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- XII від 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За таких обставин, враховуючи, що позивач не довів належними доказами зміну свого матеріального або сімейного стану, погіршення власного здоров'я, інші обставини, а усі наведені позивачем докази були предметом дослідженні та взяті до уваги при винесені рішення Любомльським районним судом Волинської області від 29.06.2016 року, яке Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.09.2016 року було залишено без змін, та приймаючи до уваги ту обставину, що зменшення розміру аліментів суттєво погіршить становище дітей, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, та приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Павлусь О.С.