Справа № 126/2650/16-ц Провадження № 22-ц/772/220/2017Головуючий в суді першої інстанції Рудь О. Г.
Категорія 47 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2

на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 7 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Джулинка» про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном,

В с т а н о в и л а :

5 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Агрофірма «Джулинка» про усунення перешкод у здійсненні власником права користування і розпорядження майном.

Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 серпня 2016 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Шийко В.Б., вона являється власником земельної ділянки площею 2,0792 га, розташованої на території Джулинської сільської ради Бершадського району, яка належала її матері ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районного державною адміністрацією Вінницької області 29 березня 2002 року. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16 липня 2007 року її мати ОСОБА_5 уклала із ТОВ «Агрофірма «Джулинка» терміном на 5 років договір оренди належної їй земельної ділянки, зареєстрований у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 листопада 2007 року за № 794. У пункті 8 цього договору визначено строк його дії - 5 років.

2 вересня 2009 року ОСОБА_5 уклала із орендарем ТОВ «Агрофірма «Джулинка» до договору оренди землі від 16 липня 2007 року додаткову угоду № 27, зареєстровану у Бершадському районному відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 13 липня 2012 року № 08779. Цією додатковою угодою внесені зміни до договору оренди землі від 16 липня 2007 року, зокрема, пункт 8 викладено у новій редакції із зазначенням, що договір укладено на 5 років з моменту підписання додаткової угоди.

29.09.2016 року вона у письмовій формі повідомила орендаря про те, що договір оренди земельної ділянки від 16 липня 2007 року закінчився 4 вересня 2014 року у відповідності до змісту додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі; у зв'язку з тим, що вона не має бажання продовжувати орендні відносини з ним, просила повернути належну їй земельну ділянку.

Орендар надав 29.09.2016 року відповідь за № 246, якою повідомив, що питання про припинення договору оренди земельної ділянки буде вирішуватися у судовому порядку, оскільки термін дії зазначеного договору закінчується у відповідності до додаткової угоди 13 липня 2017 року.

Позивач вважаючи що відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном - земельною ділянкою, просила винести рішення про усунення таких перешкод, зобов'язавши орендаря повернути належну їй земельну ділянку, оскільки строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 4 вересня 2014 року, що є підставою для припинення дії договору оренди землі.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 7 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Агрофірма «Джулинка» про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Агрофірма «Джулинка» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом їх звільнення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним, оскільки воно прийнято з порушенням процесуального і матеріального права. Приймаючи неправомірне рішення, суд свідомо ігноруючи вимоги чинного законодавства, безпідставно встановив момент укладення договору оренди земельної ділянки та момент закінчення строку дії зазначеного договору.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 серпня 2016 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Шийко В.Б., ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 2,0792 га, розташованої на території Джулинської сільської ради Бершадського району, яка належала її матері ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районного державною адміністрацією Вінницької області 29 березня 2002 року (а. с. 6, 7, 8). Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16 липня 2007 року ОСОБА_5 уклала із ТОВ «Агрофірма «Джулинка» терміном на 5 років договір оренди належної їй земельної ділянки, який зареєстрований у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 листопада 2007 року за № 794. У пункті 8 цього договору визначено строк його дії - 5 років (а. с. 4).

2 вересня 2009 року орендодавець ОСОБА_5 уклала із орендарем ТОВ «Агрофірма «Джулинка» до договору оренди землі від 16 липня 2007 року додаткову угоду № 27, зареєстровану у Бершадському районному відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 13 липня 2012 року № 08779. Цієї додатковою угодою внесені зміни до договору оренди землі від 16 липня 2007 року, зокрема, пункт 8 викладено у новій редакції і зазначено, що договір укладено на 5 років з моменту підписання додаткової угоди (а. с. 5).

29.09.2016 року спадкоємець орендодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_3, у письмовій формі повідомила орендаря про те, що договір оренди земельної ділянки від 16 липня 2007 року закінчився 4 вересня 2014 року у відповідності до змісту додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі та у зв'язку з тим, що вона не має бажання продовжувати орендні відносини з ним, просила повернути належну їй земельну ділянку (а. с. 10).

29 вересня 2016 року листом № 246 орендар повідомив, що питання про припинення договору оренди земельної ділянки буде вирішуватися у судовому порядку, оскільки термін дії зазначеного договору закінчується у відповідності до додаткової угоди 13 липня 2017 року (а. с. 11).

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача такий спір між сторонами про визнання договору оренди землі припиненим, у судовому порядку між ними не вирішувався.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За правилами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 152 у частині 2 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пленум Верховного Суду України у пункті 7 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Підставою для подання до суду позову про усунення перешкод є створення іншою особою власнику перешкод у реалізації ним повноважень з розпорядження, користування належною йому земельною ділянкою. Такі перешкоди мають триваючий характер дії і мають бути в наявності на час подання до суду позову.

Статтею 1 ЦПК України визначено завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішенні цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України закріплено право кожної особи на звернення до суду у порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно положень статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За правилами статей 58, 59, 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і кожна сторона має обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із поданої до суду позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 просила прийняти рішення про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном - земельною ділянкою, зобов'язавши відповідача повернути належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,0792 га.

Такі свої вимоги вона обгрунтувала тим, що строк дії договору оренди земельної ділянки з урахуванням додаткової угоди до нього закінчився 4 вересня 2014 року, що є підставою для припинення дії договору оренди землі у відповідності до статті 141 ЗК України і статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі» (а. с. 2).

В заперечення письмової вимоги позивача про повернення їй спірної земельної ділянки, відповідач повідомив про те, що земельна ділянка використовується ним на законних підставах, а саме - на підставі діючого договору оренди землі від 16.07.2007 року, з урахування додаткової угоди до нього від 2 вересня 2009 року, термін дії якого закінчується 13 липня 2017 року (а. с. 10, 11).

Позивач, заявивши такі позовні вимоги, мала б довести, що саме відповідач чинить їй такі перешкоди, використовуючи земельну ділянку без відповідних законних підстав, зокрема, що відповідач продовжує використовувати належну їй земельну ділянку після закінчення (припинення) дії договору оренди землі.

Із встановлених по справі обставин вбачається, що між сторонами виник спір щодо закінчення терміну дії договору оренди землі: позивач вважає закінченим термін дії договору 2 вересня 2014 року, а відповідач вважає, що цей договір діятиме до 2 вересня 2017 року.

Такий спір між сторонами не вирішено ні у досудовому, ані у судовому порядку.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин незаконного використання відповідачем спірної земельної ділянки, а отже, позивачем не доведено факт протиправності дій відповідача, які чинять перешкоди позивачу у користуванні і розпорядженні нею земельною ділянкою.

За таких обставин заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 до задоволення не підлягають.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги в частині неправильного застування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст. 1, 3, 10, 11, 60, 57, 58, 59, 212, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 7 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Джулинка» про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.М. Медяний

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська