КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/3194/16-ц
Провадження № 2/552/27/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.01.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участі позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Мельник Є.А, представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Прохур Н.І., представника виконкому Полтавської міської ради Лобач Ю.В., представника управління комунальної власності м. Полтави виконавчого комітету Полтавської міської ради Мельніченко І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України, Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в особі Комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, ОСОБА_2 до неї особисто, та як до представника неповнолітньої ОСОБА_3 , 2002 року народження про скасування рішень з розподілу житла, визнання ордеру недійсним, виселення, вселення,-

В С Т А Н О В И В:
16.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом , який в ході розгляду справи доповнював, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України, Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в особі Комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України, виконавчого комітету Полтавської міської ради, ОСОБА_2 до неї особисто, та як до представника неповнолітньої ОСОБА_3 , 2002 року народження про скасування рішення Комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України № 05 від 22.01.2015 року про виділення квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 49 від 19.03.2015 року про надання квартири АДРЕСА_1 , визнання ордеру №9 від 25.03.2015 року, що виданий виконавчим комітетом Полтавської міської ради ОСОБА_2 на службову квартиру АДРЕСА_1 на неї та членів її сім`ї недійсним, виселення ОСОБА_2 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , 2002 року народження із квартири АДРЕСА_1 , вселення його в квартиру АДРЕСА_1 . Посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з КЕВ м. Полтави з 05.01.1994 року по 01.10.2010 року. Відповідно до ордеру № 18 від 28.07.1995 року йому надано право на зайняття службової квартири в АДРЕСА_2 . 23.06 2014 року КЕВ м. Полтави звернувся до суду із позовом про його виселення. Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2014 року він був виселений із спірної квартири. Рішення було виконане 18.12.2014 року. Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави він оскаржував в апеляційному порядку та до Верховного Суду України. Постановою Верховного Суду України від 27.01.2016 року рішення усіх попередніх інстанцій по справі про його виселення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.02.2016 року у задоволенні позовних вимог КЕВ м. Полтави про його виселення із спірної квартири відмовлено. Рішення КЕВ м. Полтави не оскаржувалось, набрало законної сили. Під час розгляду вказаної справи у суді спірна квартира була надана ОСОБА_2 , рішення про надання квартири ОСОБА_2 приймалось у період розгляду справи у судах, однак КЕВ м. Полтави не повідомив інстанції, які приймали рішення про розподіл спірної квартири про наявність у судах спору щодо його виселення.

18.11.2016 року КЕВ м. Полтави звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право на користування спірною квартирою. Посилався на те, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу не проживав у спірній квартирі , а отже втратив право на користування нею.

У судовому засіданні представник КЕВ м. Полтави уточнив, що ОСОБА_1 підлягає визнанню таким, що втратив право на користування спірною квартирою з тих підстав, що він не проживав у спірній квартирі тривалий час до часу його виселення із квартири. Також пояснив. що він підготував зустрічну позовну заяву і від імені ОСОБА_2 , однак вона не підписувала зустрічну позовну заяву та не була ознайомлена з нею. Пояснив, що ОСОБА_2 в період часу, коли ОСОБА_1 не проживав у спірній квартирі не проживала. Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Прохур Н.І., пояснила суду що її довіритель, відповідач ОСОБА_2 , зустрічної позовної заяви про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування спірною квартирою до суду не подавала,

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. ОСОБА_1 пояснив, що з часу надання йому спірної квартири він постійно проживав у ній, до дня його примусового виселення. Про прийняте заочне рішення суду йому відомо не було. Він був на роботі, коли його виселили із квартири, всі його речі винесли на вулицю під дощ, багатьох речей він не знайшов, вони були втрачені під час виселення або пропали під дощем. Також пояснив, що на час виселення він мав мисливську собаку породи дратхаар , яка проживала разом з ним у квартирі, та яка під час виселення перебувала у квартирі. Собаку під час виселення передали до притулку. Після остаточного розгляду справи про його виселення із квартири він намагався вселитись у квартиру, але квартира була зайнята. Йому стало відомо, що квартира була надана ОСОБА_2 та її сім`ї. Вважає, що його житлові права порушені та підлягають захисту у судовому порядку.

Представник КЕВ м. Полтави, який представляв також і інтереси Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в особі Комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України ( а.с. 62) ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник КЕВ м. Полтави Полюхович І.М. ( а.с. 149) у судове засідання не з`явився. КЕВ м. Полтави надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням ОСОБА_5 у відпустці.

Суд вважає неявку представника КЕВ м. Полтави, який представляв також і інтереси Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в особі комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України неповажними , оскільки вказані відповідачі є юридичними особами, мають можливість направити до суду іншого представника, тим більше інтереси КЕВ м. Полтави представляли два представника і жоден із них у судове засідання не з`явився.

У попередніх судових засіданнях представник КЕВ м. Полтави Полюхович І.М. та представник КЕВ м. Полтави, який представляв також і інтереси Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в особі комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнавали, просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги представник КЕВ м. Полтави ОСОБА_5 підтримував , просив їх задовольнити з тих підстав, що ОСОБА_1 тривалий час, конкретно який не зазначив, у спірній квартирі до його виселення із квартири не проживав.

Представник виконавчого комітету Полтавської міської ради не визнав позовні вимог ОСОБА_1 , пояснив, що виконавчий комітет Полтавської міської ради ухвалив рішення про видачу ордеру на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_2 на підставі документів, які були подані КЕВ м. Полтави, про спір за квартиру їм відомо не було, вони не порушували права позивача. Також зазначив, що ордер є дійсним тільки на час вселення особи у квартиру, а тому підстави для визнання його недійсним на теперішній час відсутні. Щодо вирішення зустрічного позову про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування спірною квартирою покладався на суд.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась будучи повідомленою про час і місце розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 , адвокат Прохур Н.І., позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала просила відмовити у їх задоволенні та задовольнити зустрічні позовні вимоги КЕВ м. Полтави. Пояснила, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 не проживав у спірній квартирі, а саме посилалась на те, що під час його виселення з квартири, був здійснений опис майна, яке знаходилось у квартирі , в цьому описі відсутні відомсті про на начвність в квартирі предметів особистої гігієни, що свідчить про не проживання ОСОБА_1 у квартирі, що ОСОБА_1 мав заборгованість за надані йому послуги з теплопостачання та електропостачання у спірну квартиру, що ОСОБА_1 навмисно не отримував заочне рішення суду про його виселення, а також повідомлення про виселення, ще і з тих, причин що він у квартирі не проживав. Рішення про надання спірної квартири ОСОБА_2 є законними , прийнятими у відповідності вимог ЖК України та не можуть бути скасовані.

Представник третьої особи, Управління комунальним майном міста виконкому Полтавської міської ради вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки виконавчий комітет Полтавської міської ради не порушував його права , а щодо зустрічного позову покладався на вирішення суду.

Представник третьої особ, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у судове засідання не з`явився будучи повідомленим про часі місце розгляду справи.

Заслухавши сторони, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонам докази суд дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював в КЕВ м. Полтави з 05.01.1994 року по 01.10.2010 року.

Відповідно до ордеру № 18 від 28.07.1995 року йому надана для проживання службова квартира в АДРЕСА_3 житловою площею 15.3 кв., що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.02.2016 року, теперішня адреса АДРЕСА_4 .

Після звільнення з роботи у КЕВ м. Полтави ОСОБА_1 продовжував проживати у спірній квартирі, КЕВ м. Полтави з вимогою про його виселення із службової квартири не звертався до червня 2014 року.

23 червня 2014 року КЕВ м. Полтави звернувся до суду із позовом про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення , з тих підстав, що він припинив трудові відносини із ними, а спірна квартира є службовою.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2014 року позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 були задоволені.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.05.2015 року рішення про виселення ОСОБА_1 скасоване, у задоволенні позовних вимог про його виселення відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.09.2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області скасоване, а заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2014 року залишене в силі.
Постановою Верховного Суду України від 27.01.2016 року усі попередні рішення по вказаній справі скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.02.2016 року у задоволенні позовних вимог КЕВ м. Полтави про виселення ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення КЕВ м.Полтави не оскаржувалось, рішення набрало законної сили 10.03.2016 року.

18.12.2014 року ОСОБА_1 , у порядку виконання заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2014 року, примусово виселений із спірної квартири, що підтверджується виконавчим провадженням № 1158/17 з виконання виконавчого листа № 551/3868/14-ц від15.10.2014 року про виселення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 .

Із матеріалів виконавчого провадження убачається, що виселення ОСОБА_1 відбувалось у його відсутність, із залученням працівників поліції. Виконавчою групою були демонтовані вхідні двері до спірної квартири, поставлені нові вхідні двері, здійснений опис майна, яке знаходилось у квартирі , та яке було винесене на вулицю, а потім передане на зберігання. Також під час проведення примусового виселення, в квартирі перебувала мисливська собака породи Дратхаар, що належала ОСОБА_1 , яку також вилучили із квартири та помістили до притулку для тварин.

Із акту опису та арешту майна, яке знаходилось у спірній квартирі на час виселення із квартири ОСОБА_1 убачається, що в квартирі окрім мисливської собаки були особисті речі ОСОБА_1 та його фактичної дружини ОСОБА_6 , а саме одяг ( жіночий та чоловічий), особисті документи (паспорти, документи про освіту, свідоцтва про смерть родичів, свідоцтво про право на спадщину, договори, документи на собаку , документи на побутові прилади , різні посвідчення на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та інші персональні документи), меблі , постільна білизна, подушки, ковдри, інструменти, люстри , домашні побутові прилади, (холодильник, пральна машина, газова плита, пилосос, швейна машинка, телефон , праски , прасувальна дошка) , парфуми, косметика, собака, їжа для собаки, продукти харчування та інші речі, які підтверджують ту обставину що в квартира є жилою, що в ній проживав ОСОБА_1 та його фактична дружина ОСОБА_6 .

Із договору про надання послуг з доступу до кабельного телебачення та інтернету ТОВ «Воля кабель» до квартири АДРЕСА_1 убачається що з лютого 2011 року ОСОБА_1 користувався послугами ТОВ «Воля кабель», які надавались до спірної квартири, сплачував кошти за надані послуги. Надання послуг припинене за заявою ОСОБА_1 від 06.02.2015 року.

Із акту повірки лічильників на гарячу та холодну воду у спірній квартирі убачається, що вказані лічильники були поставлені в спірній квартирі ОСОБА_1 03.08.2011 року, остання повірка лічильників проводилась за заявкою ОСОБА_1 27.07.2014 року.

Із листа ПАТ «Полтаваобленерго» убачається, що протягом 2014 року ОСОБА_1 вносив плату за користування електричною енергією в спірній квартирі.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.02.2015 року встановлено, що ОСОБА_1 19.12.2014 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_4 незаконно зберігав бойові припаси, які були вилучені працівниками поліції.

Ч. 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже вказаним вироком встановлено, що на час виселення ОСОБА_1 із спірної квартири він проживав у ній.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_1 постійно проживав у спірній квартирі, разом із ОСОБА_6 до часу його виселення із квартири у грудні 2014 року. Під час виселення в квартирі вибили вхідні двері , винесли речі ОСОБА_1 на вулицю, де вони мокли під дощем.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона з 2010 року проживала у фактичному шлюбі з ОСОБА_1 у спірній квартирі. В день виселення вони були на роботі , їй зателефонувала сусідка та повідомила, що двері в їхню квартиру вибиті, що якісь люди виносять їхні речі, забрали собаку. Коли вони з ОСОБА_1 приїхали до квартири , то в квартирі вже були поставлені другі вхідні двері. Оскільки в квартирі знаходились всі їхні особисті речі та документи вони намагались зайти в квартиру, але там знаходилась жінка , яка не пустила їх до квартири.

Показання вказаних свідків відповідачами не спростовані.

Суд звертає увагу на те, що на час виселення ОСОБА_1 із спірної квартири , в квартирі знаходилась мисливська собака, яка була направлена до притулку для тварин. Із матеріалів виконавчого провадження убачається, що особами, які здійснювали виселення ОСОБА_1 із спірної квартири достовірно було відомо про наявність у квартирі собаки , у зв`язку з чим Київський ВДВС ще 08.12.2014 року направив до КАТЦ -1628 вимогу про направлення на виселення працівника КАТЦ -1628 для того, щоб він забрав собаку та помістив до притулку для тварин.

Отже та обставина, що в квартирі проживала собака ОСОБА_1 свідчить про те, що ОСОБА_1 проживав у спірній квартирі , бо сама по собі собака у квартирі без догляду людини проживати не може.

Навіть та обставина, що у червні 2014 року КЕВ м. Полтави звертався до суду із позовом про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири свідчить про те, що він в ній проживав.

За таких обставин твердження позивача за зустрічним позовом про те, що до часу виселення із спірної квартири ОСОБА_1 тривалий час в ній не проживав , не підтверджується матеріалами цивільної справи.

Позивач по зустрічному позову, всупереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду жодного доказу у підтвердження не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі без поважних причин протягом тривалого часу до дня його виселення.

Навпаки матеріали справи містять листи КЕВ м. Полтави адресовані ОСОБА_1 від 13.02. 2014 року (а.с. 159) з приводу пропозиції виселення його із спірної квартири разом із членами його сім`ї у добровільному порядку, що також підтверджує факт проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі до часу його примусового виселення.

Посилання адвоката Прохур Н.І. на те, що ОСОБА_1 мав заборгованість по оплаті за послуги з теплопостачання та водопостачання, як на підставу його не проживання у спірній квартирі, не є належним доказом його не проживання у спірній квартирі та спростовується вищезазначеними доказами.

Не заслуговують на увагу, як доказ не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, лист відповідь ВП №1 Полтавського ВП ГУ НП у Полтавській області від 24.10.2016 року на запит адвоката Прохур Н.І. ( а.с. 154) з якого убачається що протягом 2014 року працівники поліції розшукували ОСОБА_1 за іншими адресами, ( АДРЕСА_5 ) , але не знайшли його за вказаними адресами та встановили що ОСОБА_1 проживав по АДРЕСА_4 , але не проживає за цією адресою з 2014 року. Вказаний лист підтверджує лише ту обставину, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі з часу його виселення у 2014 році.

Аналізуючи зібрані докази суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_1 таким що втратив право на користування спірною квартирою

Щодо інших позовних вимог то суд виходить із наступного.

Як вже зазначалось вище ОСОБА_1 18.12.2014 року на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2014 року був примусово виселений із спірної квартири.

Саме з часу виселення йому стало відомо про ухвалення заочного рішення суду та він звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Тільки 25.03.2015 року Київський районний суд м. Полтави відмовив ОСОБА_1 у скасуванні заочного рішення суду.

Ч. 4 ст. 231 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
ОСОБА_1 оскаржив заочне рішення суду в апеляційному порядку.
Отже заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2014 року на час звернення КЕВ м. Полтави до виконавчого комітету Полтавської міської ради з приводу розгляду питання про надання спірної квартири ОСОБА_2 було направлене в період, коли ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду ( а.с. 107) .
Рішення № 49 від 19.03.2015 року виконавчого комітету Полтавської міської ради про надання ОСОБА_2 спірної квартири ( а.с. 102 - 104) було прийнято тоді, коли Київським районним судом м. Полтави переглядалось заочне рішення суду про виселення ОСОБА_1 із квартири та рішення по справі ще не було прийняте.

КЕВ м. Полтави було достовірно відомо про наявність заяви про перегляд заочного рішення, однак КЕВ м. Полтава не відкликав документи з приводу надання спірної квартири ОСОБА_2 із Полтаської міскьої ради, не подав заяви про зупинення розгляду напралених ними документів до розгляду справи про виселення ОСОБА_1 у суді, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення про надання спірної квартири ОСОБА_2

КЕВ м. Полтави також надав житловій комісії Полтаського гарнізону відомості про те, що спірна квартира є вільною, що стало підставою для прийняття рішення житловою комісією про надання спірної квартири ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом засідання житлової комісії від 06.11.2016 року ( а.с. 111), тобто вказане рішення прийняте тоді, коли навіть ОСОБА_1 не був виселений із спірної квартири.

16.12.2014 року відбулося засідання житлової комісії ( а.с. 109) про виділення спірної квартири ОСОБА_2 , а наказом № 97 командира в/ч НОМЕР_1 від 16.12.2014 року ( а.с. 110) вказана квартира була виділена ОСОБА_2 , що також свідчить про те, що рішення про виділ спірної квартири ОСОБА_2 приймалось коли спірна квартира не була вільною.

Саме рішення житлової комісії Полтавського гарнізону та наказ командира військвої частини стали підставою для прийняття рішення Комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України № 05 від 22.01.2015 року про виділення квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Отже слід дійти до висновку про те, що відповідач ,КЕВ м. Полтави , достовірно знаючи про існування судового спору щодо спірної квартири , про те, що спірна квартира не є вільною , надав житловій комісії Полтавського гарнізону, Комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України, Полтавській міській раді завідомо неправдиві відомості про те, що спірна квартира вільна, що в подальшому потягло за собою прийняття оскаржуваних рішень з приводу надання ОСОБА_2 спірної квартири.

25.03.2015 року суд відмовив ОСОБА_1 у перегляді заочного рішення, але воно не набрало законної сили, бо відповідно до вимог ч. 4 ст. 231 ЦПК України ОСОБА_1 мав право оскаржити заочне рішення суду протягом 10 днів з дня винесення ухвали про відмову у перегляді заочного рішення суду, що ним було зроблено.

Однак КЕВ м. Полтави не повідомив Полтавську міську раду про вказані обставини, що стало підставою для видачі ОСОБА_2 ордеру №9 від 25.03.2015 року на зайняття спірної квартири.

З вищевикладеного убачається, що КЕВ м. Полтави навмисне або по недбалості приховав від Полтавської міської ради ту обставину, що рішення про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири не набрало законної сили, що воно переглядається у апеляційному порядку.

Отже слід дійти до висновку, що саме відповідач КЕВ м. Полтави ввів в оману Головне квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в особі комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України, виконавчий комітет Полтавської міської ради та надав їм неправдиві відомості про те, що спірна квартира вільна, що щодо неї не існує спір у суді , а рішення про виселення ОСОБА_1 не набрало законної сили, що в свою чергу потягло за собою прийняття рішень про надання спірної квартири ОСОБА_2 , видачі їй ордеру на спірну квартиру з порушенням прав ОСОБА_1 на житло, які гарантовані йому Конституцією України.

На час розгляду вказаної цивільної справи у задоволенні позовних вимог КЕВ м. Полтави про виселення ОСОБА_1 відмовлено.

Отже ОСОБА_1 має право на проживання у спірній квартирі, його права порушені незаконними діями відповідачів .

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормами статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Отже на час розгляду справи рішення про виселення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 не існує.

За таких обставин право ОСОБА_1 на користування і проживання у спірній квартирі підлягають захисту шляхом задоволення його позовних вимог.

Статтями 58, 59 Житлового кодексу Української РСРвизначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути виданий тільки на вільне жиле приміщення, ордер визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.
Оскільки ордер на зайняття спірної квартири сім`єю ОСОБА_2 був виданий з порушенням прав ОСОБА_1 на проживання у спірній квартирі , спір про виселення ОСОБА_1 на час видачі ордеру ОСОБА_2 вирішувався у суді , та фактично спірна квартира не могла вважатися вільною, ордер виданий на підставі порушення порядку і умов надання жилих приміщень з боку КЕВ м. Полтави, ордер на № 9 від 25.03.2015 року на ім`я ОСОБА_2 на право зайняття спірної квартири підлягає визнанню недійсним.
Так як суд дійшов до висновку про визнання ордеру про надання житла ОСОБА_2 недійсним , відпали підстави вважати, що ОСОБА_14 та її неповнолітня дочка ОСОБА_3 , 2002 року народження на законних підставах проживають у спірній квартирі, а отже вони підлягають виселенню із спірної квартири.
ОСОБА_1 підлягає вселенню у спірну квартиру, так як він не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а рішення суду про позбавлення його права на проживання у спірній квартирі відсутнє.
Статтею 88 ЦПК України передбачено, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у разу задоволення позовних вимог.
Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та встановив, що савме неправомірні дії КЕВ м. Полтави призвели до прийняття незаконних рішень щодо виділу спірної квартири ОСОБА_2 , а отже судові витрати по справі підлягають стягненню на користь позивача саме з відповідача, КЕВ м. Полтави.
Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Квартирно - експлуатаційного відділу Міністерства оборони України про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення Комісії контролю з розподілу житла в гарнізонах Збройних сил України № 05 від 22.01.2015 року про розподіл квартири АДРЕСА_1 та надання квартирі ОСОБА_2 на склад сім`ї із двох осіб.

Скасувати рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 49 від 19.03.2015 року про надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на склад сім`ї із двох осіб.

Визнати ордер №9 від 25.03.2015 року, що виданий виконавчим комітетом Полтавської міської ради, на зайняття службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на склад сім`ї із двох осіб.

Виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 .

Виселити неповнолітню ОСОБА_3 , 2002 року народження із квартири АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 понсені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3127.20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Л.М. Васильєва