АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/11715/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1800/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_4 за участю зацікавленої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2016 року , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2016 року задоволено частково.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу скасовано в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4.

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, які не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у липні 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 653/15 від 12 травня 2016 року, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що 12 травня 2016 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків прийнято рішення по справі № 653/15, відповідно до якого задоволено частково позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та вирішено стягнути солідарно зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 5 911 240,46 грн., третейський збір в розмірі 25 500,00 грн.

Зазначив, що рішення є незаконним та необґрунтованим таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом порушено правила підсудності.

У зв'язку з викладеним, просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 653/15 від 12 травня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 серпня 2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником, якого є Публічне ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 10-29/8319.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір поруки № 02-10/3398 від 7 серпня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

На виконання вимог даної статті між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладена третейська угода, яка викладена у вигляді третейського застереження, передбаченого у п.6.2 Кредитного договору, відповідно до якого сторони погодили, що «всі вимоги, які виникають при виконанні кредитного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього,підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є невід»ємною частиною даної третейської угоди. При цьому сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту».

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 653/15 від 12 травня 2016 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 5 911 240 грн. та третейський збір в розмірі 25 500 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» та ст.17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Законом України від 3 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набув чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Законом України "Про третейські суди" та ст. 389-5 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме:1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Судом встановлено, що у справі було прийнято рішення третейського суду після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», враховуючи те, що кредитний договір був укладений зі споживачем банківських послуг, предметом спору були правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, а тому спір не був підвідомчій третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України "Про третейські суди" підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Задовольняючи заяву в частині скасування рішення суду про стягнення заборгованості зі ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що спір не був підвідомчій третейському суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині скасування рішення суду про стягнення заборгованості зі ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що поручитель не є споживачем банківських послуг відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви в частині скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2016 року про стягнення заборгованості зі ОСОБА_5 з огляду на наступне.

ОСОБА_5 є поручителем за зобов'язанням ОСОБА_4 перед Банком й не оскаржувала рішення третейського суду, а також не уповноважувала ОСОБА_4 на вчинення таких дій.

Згідно ч. 1 ст. 389-1 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Разом з тим, заявник ОСОБА_4 у розумінні ч. 2 ст. 3 ЦПК України, не є особою, якій надано право звертатися до суду в інтересах ОСОБА_5

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303,307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді