Справа №472/1451/15-ц 18.01.2017 18.01.2017
Справа №472/1451/15-ц
Провадження №22-ц/784/77/17 Головуючий у першій інстанції Чаричанський П.О.
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду-Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої : Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.С.

за участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника ФГ «Горизонт»-Гусарова С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 1 листопада 2016 року за позовом

ОСОБА_2

до

Фермерського господарства «Горизонт», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною та скасування її державної реєстрації,

У С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ФГ «Горизонт» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації.

Позивач зазначила, що 1 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та ФГ «Горизонт» було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4,87 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, яка належить їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 жовтня 2005 року, строком на 10 років. З 2005 року позивачка проживає в стаціонарному відділенні для одиноких громадян та інвалідів Веселинівської РДА в с. Миколаївка Веселинівського району. В червні 2015 року до неї приїхав її племінник, ОСОБА_6, який повідомив, що строк дії оренди земельної ділянки з ФГ «Горизонт» закінчується та запропонував підписати договір на продовження строку оренди ще на 2 роки. Договір нею було підписано без зазначення дати, проте, текст договору вона не читала, копію його не отримувала.

В подальшому позивачці стало відомо, що нею підписана додаткова угода до договору оренди землі від 1 листопада 2007 року, датована ще 29 грудням 2014 року, згідно якої строк дії договору оренди був продовжений ще на 10 років.

Однак, в позивачки ніякого волевиявлення на продовження дії договору ще на вказаний строк не було, оскільки вона надала свою згоду на продовження терміну дії договору лише на 2 роки.

Крім того, позивачка зазначила, що в додатковій угоді невірно зазначено об'єкт оренди земельна ділянка площею 4,8744 га., замість 4,87 га, відповідно до державного акту, також з пропозицією продовжити дію основного договору оренди до неї звернулася неналежна особа, оскільки ОСОБА_6 не є представником орендаря. Таким чином, оскільки позивачка не мала волевиявлення на продовження строку дії договору оренди саме на 10 років та через вказані вади, просила визнати оспорювану додаткову угоду до договору оренди недійсною.

В уточненій позовній заяві зазначено правову підставу позовних вимог щодо визнання спірної додаткової угоди недійсною, через те, що вона укладена ОСОБА_5 під впливом обману, а крім того вказана додаткова угода не відповідає вимогам закону, оскільки її укладено без дозволу органу опіки та піклування, так як ОСОБА_5 під час її підписання мешкала в соціальному закладі для одиноких громадян та перебувала під опікою цього закладу, а також позивачка просила скасувати державну реєстрацію недійсного правочину.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року, в зв'язку зі смертю позивачки ОСОБА_5, як правонаступника, в якості позивача залучено ОСОБА_2

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 1 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на не повне з'ясування судом обставин справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що земельна ділянка площею 4,87 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі державного акту серія НОМЕР_1, виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 12 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 91 (а.с. 7).

1 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та ФГ «Горизонт» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років (а.с. 8-10). Вказаний договір оренди зареєстрований в Веселинівському реєстраційному окрузі «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 листопада 2007 року за №34.

Відповідно до наказу від 1 серпня 2004 року ОСОБА_5 взята на обслуговування та постійне проживання в стаціонарне відділення для людей похилого віку в с. Миколаївка Веселинівського району з 1 серпня 2004 року (а.с.137).

29 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ФГ «Горизонт» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 1 листопада 2007 року. Згідно додаткової угоди, були внесені зміни в зазначений договір оренди землі, зокрема в п. 8 договору було змінено строк дії договору з 10 років на 20 років. Вказана додаткова угода зареєстрована Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 25 червня 2015 року за №10213924 (а.с. 11).

В вересні 2015 року ОСОБА_5 зверталась до правоохоронних органів із заявою про те, що її родич ОСОБА_6 вступив в злочинну змову з головою ФГ «Горизонт» ОСОБА_7 та його сином ОСОБА_8 та шляхом обману змусили її підписати договір на продовження оренди земельної ділянки (а.с.13-15). Постановою заступника начальника СВ Веселинівського РВ УМВС України в Миколаївській області від 20 жовтня 2015 року, кримінальне провадження від 17 вересня 2015 року за вказаною заявою закрито (а.с. 16).

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

В позовній заяві ОСОБА_5, не заперечуючи факт підписання нею додаткової угоди, саме в зв'язку з продовженням строку договору оренди, вказує на те, що при підписанні додаткової угоди, вона діяла під впливом обману з боку ОСОБА_6 оскільки той повідомив її, що строк дії договору оренди землі слід продовжити ще на два роки. Довіряючи ОСОБА_6, який є її племінником, ОСОБА_5 підписала договір, проте в подальшому дізналася, що строк оренди продовжено не на 2 роки , а на 10 років.

Статтею 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, суду показав, що ОСОБА_5 скаржилася йому, що не всі гроші отримує за договором оренди, оскільки за дорученням їх забирає ОСОБА_2, в зв'язку з чим, за її проханням він домовився з орендарем, щоби гроші віддавали саме ОСОБА_5 В подальшому на прохання ОСОБА_8 він приїздив до ОСОБА_5 та спитав у неї чи вона буде продовжувати договір оренди землі, на що вона погодилась та підписала три екземпляра додаткової угоди.

Таким чином ОСОБА_6 не підтвердив того, що пропонував ОСОБА_5 продовжити договір на два роки.

Також допитаний в якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що оскільки до ФГ «Горизонт» з приводу виконання умов договору оренди землі не було претензій, голова господарства ОСОБА_7 зустрічався з ОСОБА_5, та запитував у неї чи вона буде продовжувати дію договору оренди, на що вона погодилась, тому був підготовлений текст договору, який передано ОСОБА_6 з проханням підписати коли він буде у ОСОБА_5

Аналогічні покази вказані свідки також надали в межах досудового розслідування за заявою ОСОБА_5 щодо злочинних дій стосовно неї. ОСОБА_8 також слідчому показав, що у ОСОБА_6 він запитував, чи може той підписати у ОСОБА_5 договір про продовження оренди ще на 10 років, якщо вона погодиться. На що ОСОБА_6 сказав, що поїде її спитає. А через деякий час, ОСОБА_6 привіз підписаний договір та повідомив, що ОСОБА_5 підписала і заперечень у неї не було.

Так, в заяві до правоохоронних органів ОСОБА_5 зазначила, що в наслідок примусу, психологічного тиску та введення в оману з боку ОСОБА_6 вона підписала договір про продовження строку оренди, як в подальшому з'ясувалося терміном на 15 років (а.с. 13-15). Тобто про те, що вона підписувала договір оренди саме на два роки ОСОБА_5 не вказувала.

Із змісту постанови про закриття кримінального провадження від 20 жовтня 2015 року вбачається, що в ході досудового розслідування не добуто доказів вини ОСОБА_6 та інших осіб в шахрайських діях, на що посилалася в своїй заяві ОСОБА_5 (а.с. 16).

Із тексту ж додаткової угоди чітко слідує, що зміна договору полягала у зміні строку оренди не на 2 роки, а як вказано в п. 4 додаткової угоди, що строк дії договору від 1 листопада 2007 року «на 10 років» підлягає заміні на строк дії договору «на 20 років» з зазначенням вказаного строку прописом.

Посилання в позові на те, що ОСОБА_5 не читала текст договору, вказує лише на те, що вона сама не виявила такого бажання, а не на те, що ОСОБА_6 їй в цьому перешкоджав з метою обману. До того ж ні в позові ні в заяві відсутні посилання на те, що вона хотіла ознайомитись з текстом договору , а їй було в цьому відмовлено.

Покази ОСОБА_2, допитаної як свідка, про те, що тітка залишила їй заповіт та не мала наміру продовжувати договір оренди, також не вказують на наявність обману заподіяного спадкодавці, оскільки, як показав свідок ОСОБА_6, що ОСОБА_5 як умову продовження строку оренди землі зазначала щоб саме їй сплачували всі кошти за оренду землі, т.я. гроші їй не віддають та землю можуть у неї забрати. Як зазначено вище, свідок ОСОБА_8 також вказував на те, що його батько, голова фермерського господарства, напередодні особисто зустрічався з ОСОБА_5 та пропонував їй продовжити договір оренди на що вона погодилась, після чого і були підготовлені додаткові угоди.

Фактично вказані обставини були підтверджені і ОСОБА_5 в судовому засіданні, яка була схвильована та давала однозначні пояснення, що укладала додаткову угоду лише на два роки. Водночас, даючи відповідь на запитання показала, що незнайома з ОСОБА_8, оскільки всіма питаннями займався «Вітя», маючи на увазі укладання договору оренди, проте на питання чи отримувала вона кошти, ОСОБА_5 підтвердила, що таке було одного разу перед новим роком.

Вказані обставини, щодо отримання ОСОБА_5 одного разу грошей, підтвердив і ОСОБА_9, директор територіального центру, допитаний як свідок. Так він показав, що ОСОБА_5 проживала в стаціонарному відділенні для одиноких громадян в с. Миколаївка Веселинівського району та зверталася до нього з проханням поговорити з ОСОБА_7, керівником ФГ «Горизонт» що гроші за договором оренди вона хоче отримувати самостійно і щоб особисто їй віддавали гроші. Після повідомлення про прохання ОСОБА_5, ОСОБА_7 в жовтні місяці 2015 року особисто приїхав до відділення де перебувала ОСОБА_5 та в присутності свідків вручив їй кошти за оренду земельної ділянки.

Таким чином наведені обставини, вказують на те, що ОСОБА_5 свідомо підписала додаткову угоду і саме з метою продовження строку оренди земельної ділянки, а належних та допустимих доказів, як вірно в оскаржуваному рішенні зазначив районний суд, відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України, щодо навмисних, винних дій з боку ОСОБА_6 направлених на обман ОСОБА_5 щодо строку на який продовжується договір оренди земельної ділянки, суду не надано. Тоді, як такий обов'язок покладено саме на позивача, тобто на особу, яка діяла під впливом обману.

Також є вірним висновок суду стосовно відсутності порушення вимог закону при укладенні оспорюваної додаткової угоди.

Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Згідно ст. 59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Оскільки ОСОБА_5 не була обмежена в дієздатності, то сам по собі факт її перебування в соціальному закладі, не свідчить про її недієздатність і не є підставою для встановлення піклування, та відповідно надання згоди органу опіки та піклування на укладання додаткової угоди. За такого, районний суд вірно вказав про відсутність підстав вважати оспорювань додаткову угоду нікчемною, як на те вказано в уточненому позові, та такою що не відповідає вимогам наведеного закону.

Враховуючи наведене, районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги відтворюють доводи позову які спростовуються наведеними вище висновками.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 1 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Бондаренко Т.З.

Крамаренко Т.В.

Темнікова В.І.