Справа № 212/6984/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорного І.Я.,

при секретарі Водоп'янової Ю.С.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_4" про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що з 1972 року по 1994 рік працював на підприємстві відповідача шахті ім.Фрунзе тресту Ленруда, правонаступник ПрАТ Євраз ОСОБА_4 на різних професіях: підземним бурильником, підземним прохідником.

12.04.1994року був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України.

Працюючи по професії прохідника виконував роботи в підземних умовах на обладнанні, яке негативно впливало на стан його здоровя та призвело до виникнення в нього професійного захворювання: вібраційної хвороби 1 ст., яке встановлено Криворізьким науково-дослідним інститутом гігієни праці та професійних захворювань.

Висновком МСЕК від 15.03.1994 року йому встановлено 40% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням та встановлено 3 групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 29.03.1995 року йому встановлено 25% втрати професійної працездатності.

Висновком МСЕК від 14.04.1999 року йому встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково.

У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що нічні болі у пальцях рук не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки що отримане захворювання неможливо вилікувати, стан здоровя не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Порушено звичайний для нього спосіб життя, захворювання вимагає додаткових зусиль для організації життя, оскільки йому протипоказано фізичні навантаження, він не може без додаткових зусиль виконувати ту домашню фізичну роботу яку виконують в сімї чоловіки, порушено нормальні життєві звязки внаслідок неможливості вести активне життя, моральну шкоду він оцінює в розмірі 96000,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовільнити, з підстав, що вказані в позові.

Представник відповідача ПрАТ «Євраз ОСОБА_4» позов не визнала. Зазначила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з 1972 року по 1994 рік працював на підприємстві відповідача шахті ім.Фрунзе тресту Ленруда, правонаступник ПрАТ Євраз ОСОБА_4 на різних професіях: підземним бурильником, підземним прохідником, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки та не заперечувались сторонами під час розгляду справи.

21 січня 1994 року Криворізьким науково-дослідним інститутом гігієни праці та професійних захворювань позивачу встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба 1 ст. .

По факту професійного захворювання 01 лютого 1994 року комісія в складі представників відповідача та лікувального закладу провела розслідування хронічного професійного захворювання, про що було складено акт розслідування професійного захворювання. Причини виникнення профзахворювань згідно акту розслідування: багаторічна робота з віброінструментами при відсутності засобів які доводять рівень вібрації на рукоятках управління до ГДР згідно ГОСТ12-1.012-78. Відсутність засобів індивідуального захисту від впливу вібрації в умовах шахти. Рівень перевищення вібрації на ручних перфораторах в 1.4 рази, а на телескопічних в 1,8 разів.

Згідно з висновком МСЕК від 15.03.1994 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням та встановлено 3 групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 29.03.1995 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності.

Висновком МСЕК від 14.04.1999 року позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує санаторно-курортного лікування.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці , на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо при фізичному навантаженні відчуває біль в руках, що посилюється при рухах, біль та оніміння в кистях, частіше в нічний час та після фізичного навантаження.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мала потерпіла до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 9600,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги , оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_4" про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обв'язків - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану в звязку з ушкодженням здоровя, у розмірі 9600 (девять тисяч шіствот) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» на користь держави судові витрати у розмірі 1600,00 гривень.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: І. Я. Чорний