Справа №672/1471/17
Провадження №2/672/616/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Городоцький районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючоїсудді ОСОБА_1

з участю секретаря Жиловської Т.В.,

сторін, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, вказуючи, що 02.11.2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно якого останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 49000 грн. та зобовязався їх повернути до 01.05.2017 року. У вказаний строк відповідач коштів не повернув. Тому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 49000 грн. боргу, 3 % річних від простроченої заборгованості в розмірі 700,70 грн., інфляційні в сумі 2376,50 грн. та на відшкодування моральної шкоди 3430 грн., а всього 55507,2 грн., а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. При цьому зазначив, що відповідачу коштів не позичав, а продав йому товар, однак ОСОБА_2 коштів за отриманий товар не сплатив, тому вважає вказану суму боргом.

ОСОБА_2, його представник позовні вимоги не визнали. Вважають, що позов задоволенню не підлягає, оскільки між сторонами договору позики не було укладено, відповідач коштів від позивача не отримував, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості. Між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу саджанців, котрі виявилися не якісними, а тому між сторонами велися переговори з приводу продажу товару неналежної якості та, відповідно, кошти за товар ОСОБА_3 не було сплачено.

Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Ч.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ч.1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується

повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами договір позики не укладався, відповідач грошові кошти від позивача в сумі 49000 грн. не отримував. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України надано розписку відповідача. Однак, з даної розписки також не вбачається, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 49000 грн. та останній зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів, а тому така розписка не може бути належним доказом в підтвердження укладення договору позики.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження укладення між сторонами договору позики, відсутні підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу та покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобовязання, а також стягнення моральної шкоди за невиконання умов договору позики, а тому в позові слід відмовити.

Крім того, під час розгляду справи зясовано, що фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу саджанців малини. Позивач дані обставини підтвердив в судовому засіданні, вказавши, що ОСОБА_3 не сплачено за проданий товар 49000 грн. Відповідач зазначив, що ОСОБА_2 неналежно виконав умови договору купівлі-продажу, продав йому товар неналежної якості, з приводу чого він, відповідач, звернувся до позивача з претензією, а тому заперечив щодо оплати за проданий товар саме суму 49000 грн. Тобто між сторонами існує спір стосовно неналежного виконання умов договору купівлі-продажу.

Судом в порядку ст.. 10 ЦПК України позивачу було розяснено його право змінити підставу або предмет позову, а також подати належні та допустимі докази в підтвердження того, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару та що відповідачем прострочено оплату товару, розмір такого прострочення. Однак, відповідач таким правом не виявив бажання скористатися, наполягав на стягненні з відповідача саме боргу в сумі 49000 грн., 3 % річних, інфляційних та моральної шкоди.

За таких обставин, суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення з відповідача суми простроченої оплати товару, оскільки позивач таких вимог не ставив, належних та допустимих доказів в підтвердження таких вимог не надав.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Хмельницької області через Городоцький районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 15.12.2017 року.

Суддя: І.М.Федорук