РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/175/16-ц

Провадження № 2/700/26/17

12 січня 2017 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого-судді: Пічкур С.Д., за участю секретаря: Сіденко Н.П.,

позивачки: ОСОБА_1, представника Погибляцької сільської ради: ОСОБА_2, відповідача: ОСОБА_3, представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Погибляцької сільської ради Лисянського району, Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання недійсними заповітів та визнання права власності,

встановив:

09 березня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Погибляцької сільської ради Лисянського району, Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання недійсними заповітів та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 02 серпня 2015 року померла його дружина, ОСОБА_7. 04 грудня 2015 року він подав заяву до Лисянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини як спадкоємець за законом першої черги.

В нотаріальній конторі йому стало відомо, що дружина за життя склала два заповіти на ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Вважає дані заповіти недійсними, оскільки дружина після хвороби не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними після інсульту, заповіти не відповідають її волі та нею не підписані.

08 квітня 2016 року позивач ОСОБА_6 помер і провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 25 жовтня 2016 року до справи в якості позивача залучено ОСОБА_1, як правонаступника померлого ОСОБА_6, спадкоємця за заповітом.

Позивачка доповнила позовні вимоги, та просить суд визнати недійсними спірні заповіти, визнати право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та автомобіль ВАЗ 2121 «Нива», що належав померлому ОСОБА_6 Крім цього, просить витребувати вказаний автомобіль у відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги повністю, з підстав кладених у позовній заяві.

Відповідачі та їх представники в судовому засіданні та письмових запереченнях проти позову, просять відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Заповіти укладені відповідно до волевиявлення заповідачки, підписані нею, форма та зміст заповітів відповідає вимогам законодавства, позивачкою не надано достатніх доказів щодо підстав для визнання недійсними заповітів.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно свідоцтва про смерть від 05 вересня 2015 року, ОСОБА_7 померла 02 серпня 2015 року в с. Медвин, Богуславського району, Київської області.

З свідоцтва про шлюб від 05 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 є чоловіком померлої ОСОБА_7 та на час її смерті шлюб не розірваний.

Відповідно до пенсійного посвідчення від 22 лютого 2006 року ОСОБА_6 є пенсіонером за віком, тобто є непрацездатним вдівцем.

Згідно заяви від 28 грудня 2015 року, яку ОСОБА_6 подав до Лисянської державної нотаріальної контори 14 січня 2016 року, він прийняв спадщину на обовязкову частку після померлої дружини ОСОБА_7.

16 вересня 2014 року ОСОБА_7 в с. Погибляк, Лисянського району, Черкаської області, склала заповіт, згідно з яким усі свої права та обовязки, які їй належить на момент складання цього заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати у майбутньому, та усе майно, яке до дня смерті буде їй належати, в чому воно б не заключалось і де б воно не знаходилось, земля в кількості 1,378 га., яка знаходиться на території Медвинської сільської ради згідно державного акту виданого Медвинською сільською радою 23.02.2001 року заповідає ОСОБА_3.

Даний заповіт підписаний заповідачкою, посвідчений секретарем Погибляцької сільської ради, зареєстрований в реєстрі №27.

В цей же день, ОСОБА_7 в с. Погибляк, Лисянського району, Черкаської області, складено ще один заповіт, згідно з яким усі свої права та обовязки, які їй належить на момент складання цього заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати у майбутньому, та усе майно, яке до дня смерті буде їй належати, в чому воно б не заключалось і де б воно не знаходилось а саме: земля в кількості 2,78 га., яка знаходиться на території Погибляцької сільської ради згідно державного акту заповідає ОСОБА_5.

Даний заповіт підписаний заповідачкою, посвідчений секретарем Погибляцької сільської ради, зареєстрований в реєстрі №26.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що у вересні 2014 чи 2013 року вона була на роботі, зайшов ОСОБА_9 і сказав чи хоче побачити Олександрівну - ОСОБА_7, вони весь час працювали з нею, вона працювала головним зоотехніком. ОСОБА_9 сказав, що вона приїхала, вона сиділа в машині. Свідок пішла привіталась, запитала чого вона тут, вона сказала, що робить заповіт, а на кого то вона не говорила, казала, що на дітей. Говорила як після інсульту, повільно, але була при своїй памяті, розпитувала за людей. З машини не виходила бо було їй важко, руками рухала, розуміла, що вона говорила, людей памятала за кого й питала. Автомобіль не памятає якого був кольору. Жінка і чоловік сиділи на лавочці, а хто вони не знає. Раніше не бачила. Вони поговорили і вона пішла, як посвідчували сам заповіт не бачила. ОСОБА_7 її впізнала,нормально спілкувались. Не була вона залякана.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що восени приїхала жіночка, сказала, що приїхала разом із ОСОБА_7 скласти заповіт. Миколаївна пішла з нею. У вікно подивився, там стояла машина нібито «копійка». Пішла Миколаївна туди, щось з нею говорила, потім повернулась, на компютері набрала два заповіти, пішла знов туди з книгою. Потім повернулась. Він пішов у контору «Нива ЛЛ» до головного бухгалтера, вони були в хороших відносинах і запитав чи хоче вона побачити свою подругу, то хай вийде. Коли процес складання заповіту закінчився і він пішов до машини, привітався, запитав Олександрівна ви знаєте хто це, вона засміялась. Вони були в дуже хороших відносинах з нею. Розпитувала його як жінка, діти, про село розпитувала. Він запитав чого приїхала, вона сказала, що приїхала заповіт оформляти. Можна було розібрати що вона говорить. Вона була при ясному розумі.

Заповіт повинен складатися на території с. Погибляк. Візуально і в спілкуванні визначаємо повну цивільну дієздатність особи. Вона була напівсидячи напівлежачи на задньому сидінні. Вона говорила, мова була не чітка, як після інсульту. Не можу сказати чи вона рухалась, яка сторона була паралізована не можу сказати. Не памятаю чи рухала руками. Напередодні секретар сказала, що в цей день має поїхати в Медвин. Точно не памятає коли приїхала на роботу, до обіду. Секретар має право для виконання своїх повноважень не завжди бути на місці. У нас не нормований робочий день. Відрядження не видавав. Відрядження не оплачуються. Взагалі відрядження не оформляємо і не оплачуємо, немає в нас коштів. ОСОБА_7О розуміла значення своїх дій. На території були тільки він і ОСОБА_8.

Де проживав ОСОБА_6 точно не памятає чи вдома чи в Мудраківської, мабуть у Мудраківської, це його співмешканка. Покійний ОСОБА_6 любив чарчину, були сімейні скандали, було всяке в житті, випивав, міліція приїжджала.

Сідок ОСОБА_11 суду пояснив, що їздив в с. Погибляк з ОСОБА_7 Попросив його ОСОБА_3 поїхати. Це було десь восени, точно не памятає. Він приїхав у двір була Таня і тітка Лєна. Тітка сіла на заднє сидіння, а Таня на переднє і вони поїхали в с. Погибляк. Був там давно, дорогу знав. Раніше тітку знав. Як в машині їхали він з нею не говорив. Приїхали в Погибляк до сільської ради. Таня пішла в сільську раду, він вийшов з машини і пішов походити. Вийшли до неї люди, вони там щось робили. Коли вже приїхали, то тітка казала, що приїхали заповіт писати . Люди до неї підходили. Нормально вона себе поводила. У селі пробули в районі години. Чого в ОСОБА_3 не получалось поїхати він не знає. Приїхали назад, сіли пообідали і тітка Лєна дала гроші на бензин. З ОСОБА_3 не брат, не сват, проживають на одній вулиці. У ОСОБА_3 була «Нива» зеленого кольору. У нього не може вона знаходитись.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що був знайомий з ОСОБА_7 Вона проживала у ОСОБА_3 Вона йому говорила, що сімя від неї відвернулась і вона проживає у свого племінника. Вони неодноразово спілкувались, він по спеціальності ветлікар, а вона зоотехнік, і він коли приходив на виклик до цих людей, вона виходила і вони спілкувались. Вона говорила, що їй подобається тут жити, її ніхто не ображає і буде робити заповіт на племінника. Це було десь два роки тому. Вона не була залякана, говорила адекватно, допомагала йому порадами на професійні теми. При яких обставинах складали заповіт йому не відомо. Він і в Погибляк неодноразово приїжджав на виклик до них, лікував свиней. В розмові тітка Лєна говорила, що буде писати заповіт на ОСОБА_3. З ОСОБА_3 вони куми.

08 квітня 2016 року ОСОБА_6 помер в с. Погибляк, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 квітня 2016 року.

Згідно інформації Лисянської державної нотаріальної контори від 11 листопада 2016 року, після смерті ОСОБА_6, який помер 08 квітня 2016 року, спадкова справа заведена на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1. Таким чином, вона як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Заповіт із вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства), може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у відповідності до ст.ст. 229, 230, 231 ЦК України.

Заповіт може бути визнаний недійсним як повністю, так і частково. При цьому недійсність окремих частин заповіту не тягне недійсності його в цілому.

Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першоюстатті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Позивач, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний заповіт є недійсним з підстав, визначених ст. 1257 ЦК України.

Заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст з урахуванням показань свідків, не викликають сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Клопотань про призначення відповідних експертиз жодна із сторін не заявляла.

За викладених обставин, суд позбавлений правових підстав для задоволення вимог позивачки в частині визнання заповітів недійсними.

Разом з тим, позивачкою заявлено вимоги про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, який на одну з підстав своїх позовних вимог посилався на прийняття ним обовязкової частки у спадщині його померлої дружини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Позивач ОСОБА_6 пенсійного віку, тому він має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. Оскільки у спадкодавиці є лише один спадкоємець першої черги спадкування за законом, який спадщину прийняв, якби був відсутній заповіт, то згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України йому належить обовязкова частка у спадщині розміром ? частки.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 цього Кодексу).

Частиною п'ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України ), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном, про що зазначає ВСУ у своїй постанові від 06 липня 2016 року справа №6-3095цс15, правовий висновок якого є обовязковим для суду першої інстанції.

ОСОБА_6 у встановленому порядку прийняв спадщину у вигляді обовязкової частки після смерті своєї дружини, та звернувся до суду за життя з відповідним позовом. Не отримання ним свідоцтва про право на обовязкову частку у спадщині, не позбавляє його права на цю частку, яку він прийняв у встановленому порядку.

ОСОБА_1 як його спадкоємець за заповітом теж у встановленому порядку прийняла спадщину, інших спадкоємців які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 немає, відтак до ОСОБА_1 переходять всі права та обовязки її спадкодавця за заповітом, тобто ОСОБА_6

Оскільки ОСОБА_6 мав право на обовязкову частку у спадщині своєї померлої дружини і прийняв її, суд вважає за можливе в межах позовних вимог, визнати право власності на цю частку за його спадкоємцем, яка теж у встановленому порядку прийняла спадщину та заявила про це позовні вимоги.

Крім цього, за самим ОСОБА_6 зареєстровано право власності на автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № ХТФ212100М0843346 зеленого кольору, який не відомо де знаходиться та відсутній технічний паспорт. За таких умов, позивачка позбавлена можливості оформити право власності на даний автомобіль в нотаріальній конторі, а тому можливо повністю визнати за нею право власності на даний автомобіль, як за спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, судом розяснено позивачу та відповідачам вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, та суд сприяв сторонам в отриманні доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, не надано суду жодних доказів того, що саме в даний час у відповідача ОСОБА_3 знаходиться спадковий автомобіль та хто причетний до його зникнення, відтак в частині зобовязання повернути автомобіль, позов не може бути задоволений.

Відповідачі-спадкоємці за оспорюваними заповітами зустрічного позову не заявляли, відтак не позбавлені права отримати свідоцтво про право на спадщину на належну їм частку спадкового майна в нотаріальній конторі, а у разі спору звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки судовий збір сплачено не позивачкою, а її спадкодавцем при поданні позову, який на даний час помер, підстав стягувати судовий збір на користь позивачки немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 60, 88, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 207, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Погибляцької сільської ради Лисянського району, Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання недійсними заповітів та визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку земельної ділянки, що становить площу 1,39 га. від загальної площі 2,78 га., в межах Погибляцької сільської ради, Лисянського району, Черкаської області, що належала померлій ОСОБА_7 на підставі державного акту І-ЧР №024488.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку земельної ділянки, що становить площу 0,689 га. від загальної площі 1,378 га., в межах Медвинської сільської ради, Богуславського району, Київської області, що належала померлій ОСОБА_7 на підставі державного акту ІІІ-КВ №093722.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № ХТФ212100М0843346 зеленого кольору, що належав померлому ОСОБА_6.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - Пічкур С. Д.