Справа № 466/4635/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова

в складі головуючого - судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Степанюк Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб Третьої Львівської держаної нотаріальної контори, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в особи відділу у справах дітей про визнання заповіту недійсним,-

УСТАНОВИВ :

17.05.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, з участю третьої особи Третьої Львівської держаної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений 19 серпня 2008 року від імені ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року) на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г.В. за реєстровим №4-2161.

В судовому засіданні 19.07.2016 у справі в якості третьої особи залучено орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача - ОСОБА_5 19 серпня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г.В. за реєстровим №4-2161.

Позивач зазначає, що тривалий час ОСОБА_5 хворів алкоголізмом, перебував на обліку в наркологічному диспансері та стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні. Часто не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позивач вважає, що заповіт суперечить дійсному волевиявленню ОСОБА_5, відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України є підставою недійсності правочину, визначені умови в ст. ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Ще однією із підстав визнання недійсним заповіту передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України є та обставина, що особа - заповідач у момент складання заповіту міг не усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 20.05.2016, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 22), в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача - ОСОБА_4, згідно довіреності від 11.01.2016, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 17), в судовому засіданні позовні вимоги заперечили в повному обсязі, подали письмові заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1 та просили у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Уповноважений представник третьої особи - Третьої Львівської державної нотаріальної контори не з'явився, однак представив суду лист, в якому зазначив, що просить суд слухати справу у відсутності представника Третьої львівської державної нотаріальної контори.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання 13 березня 2017 року не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав та мотивів.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був чоловіком позивача ОСОБА_1 та дядьком відповідача ОСОБА_3

Згідно даних свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 24.07.2015 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 58 років (а.с. 4).

19 серпня 2008 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г.В. було посвідчено заповіт, зареєстрованого в реєстрі за №4-2161, відповідно до якого ОСОБА_5 розпорядився на випадок своєї смерті та все своє майно заповів відповідачу по справі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

З врахуванням усних уточнень здійснених позивачем ОСОБА_1 в ході судового розгляду підставою недійсності заповіту позивач вважає ту обставину, що волевиявлення її чоловіка - заповідач ОСОБА_5 при укладенні оспорюваного правочину не було вільним та не відповідало його внутрішній волі в силу того, що внаслідок тяжкого захворювання в цей момент він не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

Дійсно, як встановлено положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому ч. 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Крім цього, ч. 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Також ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно роз'яснень, даних в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Свідки,допитані в судовому засданні ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10, надали покази,які не підтвердити позовних вимог позивача.

Позивач в силу вимог ст. 60 ЦПК України суду не представила жодних доказів про те, що покійний ОСОБА_5 на момент укладення правочину - заповіту від 19.08.2008 був неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок чого його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вимоги процесуального законодавства, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України), суд вважає, що за наведених обставин, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами підставності своїх позовних вимог, підстав недійсності оспорюваного заповіту ОСОБА_5 з наведених позивачем мотивів судом не встановлено.

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини і оцінивши досліджені докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту, складеного 19 серпня 2008 року від імені ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року) на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г.В. за реєстровим №4-2161, є безпідставними, не ґрунтуються на законі, а відтак в задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3,10, 11, 15,60, 88,169, 209, 212, 214- 215, 218 ЦПК України , суд ,

ВИРІШИВ :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб Третьої Львівської держаної нотаріальної контори, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в особи відділу у справах дітей про визнання заповіту,складеного 19 серпня 2008 року від імені ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року) на ім»я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г.В. за реєстровим № 4-2161 - недійсним, відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. В. Свірідова