РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2016 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі

судді Єпішина Ю.М.,

при секретарі Марецькій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року. Після укладення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Відповідач не знялась з реєстраційного обліку. В будинку Відповідач не проживає. Той факт, що в будинку досі зареєстрований Відповідач - заважає позивачу повноцінно ним користуватись. Просить суд визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №90 у буд. №22 по вулиці Лавреньова в місті Херсоні.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, на адресу суду надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду представник відповідача ОСОБА_3 надала заяву згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечувала, розгляд справи провести без її участі.

В матеріалах є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Тобто право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права приватної власності на це майно.

На підставі вищевикладеного вбачається, що з припиненням права власності особи на будинок (квартиру) припиняється його право на користування ними, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слідує висновок, що права користування членів сімї власника будинку цим будинком та обсяг цих прав залежить від прав власника будинку. З припиненням права власності особи на будинок припиняється право членів її сімї на користування ним, оскільки права останніх є похідними від прав самого власника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2016 року серії НАІ 063304, інформаційної довідки №55534993 від 21.03.2016 року.

Згідно довідки від 15.03.2016 року у кватирі №90 у буд. №22 по вулиці Лавреньова в місті Херсоні зареєстрована ОСОБА_2.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що момент внесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є офіційним визнанням та підтвердженням виникнення в особи права власності на нерухоме майно.

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частина четверта статті 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмежень.

Таким чином, реєстрація та проживання ОСОБА_2 в квартирі, що знаходиться у власності Позивача, обмежує її право власності.

Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 Володимирівни до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №90 у буд. №22 по вулиці Лавреньова в місті Херсоні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається у письмовій формі протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.М.Єпішин