Справа № 496/4313/16-ц
Провадження № 2/496/510/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Поцелуйко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності і встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с.38-39), просить визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,7 кв.м., житловою 23,2 кв.м.; встановити порядок користування зазначеною квартирою, виділивши їй у користування кімнату № 4 площею 11,6 кв.м., а ОСОБА_2 кімнату № 5 площею 11,6 кв.м., залишивши у загальному користуванні кухню площею 11,1 кв.м., санвузол площею 5,3 кв.м., коридор площею 8,1 кв.м.

Свої вимоги мотивує тим, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 1999 року по 2010 рік. Під час шлюбу відповідач взяв в ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти, за які придбав вищевказану квартиру, право власності на яку було зареєстровано на імя відповідача. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року затверджено мирову угоду, укладену 26 жовтня 2016 року між нею та відповідачем, згідно якої вони передають у дар належну кожному з них частку квартири дочці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після цього відповідач почав ухилятися від нотаріального посвідчення договору дарування на імя доньки, а тому вона (позивачка) звернулася до реєстраційної служби з метою зареєструвати за собою право власності на ? частину спірної квартири, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду у звязку з тим, що в ухвалі суду про затвердження мирової угоди не була виділена її частка у спільній власності подружжя. Кредит був погашений ними разом, умови мирової угоди відповідач не виконав, у звязку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Позивачка та її представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що дійсно спірна квартира була придбана ним за час перебування у шлюбі з позивачкою, але за його власні кошти, які він взяв у кредит в банку, а тому, на його думку, позивачка не набула права власності на ? частину кватири, яка належить йому на праві приватної власності.

Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1999 року по 14 жовтня 2010 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6).

14 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № ОDB0GK01420155, відповідно до умов якого останньому був виданий кредит у розмірі 6000 дол. США на придбання нерухомості. Цього ж дня ОСОБА_4 купив ізольовану квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та складається з двох житлових кімнат, житловою площею 23,20 кв.м., загальною площею 49,60 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 14 серпня 2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 1912 (а.с.11).

19 серпня 2006 року в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки (а.с.10 оборот).

Таким чином, оскільки квартира була придбана сторонами за час шлюбу, вона належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до рішення Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області «Про внесення змін до рішення сесії від 20.11.2015 року № 9-УІІ «Про перейменування вулиць в с. Мирне та с. Широка Балка» № 13-VІІ від 22 грудня 2016 року вул. Леніна перейменовано на вул. Центральну (а.с.12).

З технічного паспорту на квартиру № 5 у житловому будинку № 95 по вул. Центральній в с. Мирне Біляївського району Одеської області, виготовленого ПП «Одеське БТІ» станом на 01 липня 2016 року вбачається, що квартира складається з таких приміщень: 1 кухня площею 11,1 кв.м., 2 санвузол площею 5,3 кв.м., 3 коридор площею 8,1 кв.м., 4 житлова кімната площею 11,6 кв.м., 5 житлова кімната площею 11,6 кв.м. (а.с.8-9).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року між позивачкою та відповідачем було затверджено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передають у дар свою ? частку квартири, яка належить кожному з них на праві спільної сумісної власності, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, їхній спільній доньці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ухвала вступила в законну силу (а.с.14).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки спірну квартиру сторони набули за час шлюбу, вона є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому позивачка має право на ? частину зазначеної квартири.

Що стосується позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як розяснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» /зі змінами/, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.

Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

Позивачка просить встановити порядок користування квартирою № 5, розташованою по вул. Центральній, 95 в с. Мирне Біляївського району Одеської області, виділивши їй у користування кімнату № 4 площею 11,6 кв.м., а відповідачу кімнату № 5 площею 11,6 кв.м., залишивши у загальному користуванні кухню площею 11,1 кв.м., санвузол площею 5,3 кв.м., коридор площею 8,1 кв.м.

Суд вважає, що запропонований позивачкою варіант встановлення порядку користування квартирою відповідає часткам сторін у праві спільної сумісної власності та засадам змісту права власності, здійснення права власності та непорушності права власності, визначених статтями 317, 319, 321 ЦК України, а тому в цій частині позовна вимога також підлягає задоволенню.

Витрати на правову допомогу, відповідно до ст. 79 ЦПК України є різновидом судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, з урахуванням ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки сума витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., що підтверджено квитанцією (а.с.15).

Крім того, згідно положень ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1079,80 грн.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 357, 358, 364, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 66, 68, 69, 70 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності і встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири № 5, розташованої по вул. Центральній, 95 в с. Мирне Біляївського району Одеської області, загальною площею 47,7 кв.м., житловою 23,2 кв.м.

Встановити порядок користування квартирою № 5, розташованою по вул. Центральній, 95 в с. Мирне Біляївського району Одеської області, виділивши ОСОБА_1 у користування кімнату № 4 площею 11,6 кв.м., а ОСОБА_2 кімнату № 5, площею 11,6 кв.м., залишивши у загальному користуванні кухню площею 11,1 кв.м., санвузол площею 5,3 кв.м., коридор площею 8,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1079,80 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., а всього 4079,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського райсуду

Одеської області ОСОБА_6