АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/6161/16-ц Головуючий І інстанції - Журавель В.А.
Провадження № 22ц/790/5006/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, Центр надання адміністративних послуг Червонозаводського району м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

встановила:

27.05.2016 року ОСОБА_6 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_4 з неповнолітнім сином ОСОБА_5 з квартири та зняти їх з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначав, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 грудня 2003 року приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. У вказаній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_6 - син позивача, ОСОБА_4 - колишня невістка позивача, та їх малолітня дитина ОСОБА_5, 2008 року народження.

Позивач вказує, що він та його дружина є людьми похилого віку, пенсіонерами, проживають в м. Первомайському Харківської області, де відсутнє центральне опалення, присутні випадки відключення електроенергії, довгий час відсутнє гаряче водопостачання, погане постачання продуктів харчування, ціни на які мають суттєво вищий рішень, ніж у м. Харкові. Також позивач вказав, що напередодні придбання ним квартири у 2003 році його син ОСОБА_6 одружився та звернувся до нього з проханням дозволити його сім'ї проживати в цій квартирі в м.Харкові деякий час до придбання ними свого житла, а тому з їх дозволу син та невістка поселилися в спірній квартирі. У 2008 році у них народився син ОСОБА_5, якого також було зареєстровано в квартирі.

Крім того, у 2006 році його син ОСОБА_6 отримав кредитні кошти, на які придбав квартиру АДРЕСА_3, а коли у 2012 році ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвали шлюб, місце проживання дитини було визначено разом з матір'ю у належній йому квартирі. Рішенням суду між ними було поділено спільне майно, а саме: ОСОБА_6 було виділено квартиру АДРЕСА_3, автомобіль ВАЗ-21043 та покладено обов'язок виплати боргові зобов'язання за договором кредиту, а ОСОБА_4 отримала грошову компенсацію в розмірі 90200 грн., що еквівалентно 11 тис. доларів США, для придбання житла.

Незважаючи на це та неодноразові його прохання звільнити житло, колишня невістка ОСОБА_4 разом з дитиною з квартири не виселися.

Позивач стверджував, що проживання вказаних осіб у належній йому квартирі порушує його права як її власника, а тому просив усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з усіма проживаючими разом з ними із вказаної квартири та зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, та вважаючи рішення незаконним, просив його скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач ОСОБА_6 вказує, що суд не надав оцінки доказам, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв повному і об'єктивному її розгляду, не прийняв до уваги ті обставини, що позивач, як власник квартири, розпорядився належним йому майном, взявши на себе певні зобов'язання, а саме: дозволив проживати сину з дружиною в належній йому квартирі на визначений термін - до того часу поки син не придбає квартиру для себе та своєї сім'ї, який закінчився 15 березня 2006 року.

На час вселення до спірної квартири відповідач,третя особа та їх дитина, не були членами сім'ї власника, не проживали разом та не вели з ним спільне господарство.

Судом залишено поза увагою, що відповідачем не надано доказів того, що остання на правовій основі проживає та користується спірним майном. Не встановлено обставини про безспірність згоди власника на проживання у цій квартирі.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа ОСОБА_6 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4, представник відповідача та третя особа представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради проти апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Центру надання адміністративних послуг Червонозаводського району м. Харковау судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістив.

Колегія суддів, зважаючи на вимоги ст. ст. 1, 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. (ч. 1 ст. 303 ЦПК України)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зі згоди позивача у передбаченому законом порядку набула права користування спірним житловим приміщенням без обмеження у часі, що позивачем не доведено порушення ОСОБА_4 та її неповнолітнім сином (онуком позивача) права володіння, користування та розпорядження квартирою, не доведено існування передбачених законом підстав для визнання ОСОБА_4 і неповнолітнього ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом та ї виселення без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 19 грудня 2003 року позивачем ОСОБА_6 була придбана у власність двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 61,2 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 19.12.2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., реєстраційний № 9736.

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» Дільниця № 59 у спірній квартирі, розташованій на території Основ'янського (Червонозаводського) району м. Харкова зареєстровані: з 21.01.2004 року ОСОБА_6 - син власника спірної квартири, з 14.03.2007 року ОСОБА_4 - його колишня дружина та з 30.09.2011 року їх неповнолітній син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Шлюб між відповідачем та третьою особою ОСОБА_9 розірвано в липні 2012 року, місце проживання неповнолітньої дитини було визначено разом з матір'ю ОСОБА_4

Неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається в 3-му класі Харківської гімназії № 12, яка розташована по вул. Чугуївській № 35-а (Основ'янський район м. Харкова), займається в спортивній секції з Таеквон-до, що розміщена територіально в приміщенні Харківської гімназії № 12.

Також, неповнолітній ОСОБА_10 з дня народження і до цього часу перебуває під наглядом Харківської міської дитячої клінічної лікарні № 24 за місцем своєї реєстрації.

Згідно ст. ст. 11, 16 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини».

Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Отже, оскільки відповідач та неповнолітня дитина у свій час на законних підставах, зі згоди власника, вселилися у спірну квартиру як члени сім'ї сина власника (наймача), зареєструвалися у встановлений законом порядок, вони набули право користування житловим приміщенням та мають право на житло.

Матеріалами справи підтверджується та не оспорювалося позивачем, що ОСОБА_4 бере участь у витратах по утриманню квартири та регулярно здійснює оплату по квартирній платі і наданим комунальним послугам.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Діти, які не є власниками майна, що належить на праві власності їх батькам (інколи - іншим родичам), набувають права користування таким майном в силу прямого припису Закону (ст. ст. 3, 176 СК, ст. 405 ЦК України). При цьому дане право не залежить від фактичного стану сімейних відносин. У ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» прямо вказано, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У силу ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 (з подальшими змінами), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

На підставі ст. ст. 321, 383, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб; вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право особи на звернення до суду за захистом, передбачено ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЖК і ЦК), позивач, в силу ст. 10, 60 ЦПК України, був зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача, зокрема не доведено, що ОСОБА_4 разом з неповнолітньою дитиною перешкоджають йому вселитись до спірної квартири, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідач і її неповнолітня дитина поселилися у спірну квартиру на законних підставах, іншого житла вони не мають.

Що стосується вимог позивача про зняття відповідача та неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку, то вказані вимоги, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не підлягають захисту судом у визначеному позивачем спосіб, оскільки зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено лише на підставі рішення суду, яким буде вирішено питання про право користування осіб жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на отримання відповідачем грошових коштів при розлучення та поділу майна подружжя для придбання власного житлового приміщення, оскільки ця обставина не є підставою для виселення відповідача та неповнолітньої дитини без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і також не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, яке постановлене у відповідності із законом.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна