Справа №591/5611/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/139/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

04 січня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Рибалки В. Г. , Семеній Л. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у Сумському районі Сумської області, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.12.1993 року № 723 ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку АДРЕСА_2. За життя ОСОБА_5 не отримала державний акт на вказану земельну ділянку. Він є єдиним спадкоємцем померлої, який прийняв спадщину, але не може оформити спадкові права через відсутність правовстановлюючих документів на землю на ім'я померлої.

Позивач просить визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5, на земельну ділянку АДРЕСА_2

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги позивач посилається на Закон України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI, який набрав чинності 01.01.2013 року, відповідно до якого були внесені зміни в Земельний кодекс України, зокрема ст. 126, яка визначала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, змінено і з урахуванням цих змін, з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, а у зв'язку з цим позивач не має можливості оформити право власності на земельні ділянки за технічною документацією.

Вказує, що його право на земельну ділянку є невизнаним ні державою, ні невизначеним колом осіб у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та відсутністю державної реєстрації цього права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач порушив чи не визнав право позивача на спадщину (зокрема відмовив позивачу в оформленні технічної документації чи правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, так як вони є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 9). Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне померлій майно.

Спадкоємцем померлої за законом є її син ОСОБА_3, який прийняв спадщину шляхом спільного проживання з померлою.

Наведені вище обставини підтверджуються копією рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2007 року.

Судом встановлено, що вказаним рішенням Зарічного районного суду м. Суми 06 листопада 2007 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 визнано право власності на частину спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5, у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 723 від 16.12.1993 року (а.с. 11) ОСОБА_5 надано земельну ділянку АДРЕСА_2 З п. 2 вказаного рішення виконкому вбачається, що площі земельних ділянок, переданих громадянам, уточнити при видачі державних актів на право приватної власності в межах норм визначених ст. 57 і 67 ЗК України.

Судом вірно встановлено, що членом Садівничого товариства «Будівельник -1» в даний час є позивач ОСОБА_3 (а.с. 12-13). Як вбачається з довідки садівничого товариства (а.с. 12) позивач прийнятий членом замість померлої ОСОБА_5 та земельна ділянка АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_5, передана ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не доведено порушення чи невизнання права позивача на спадщину з боку відповідача, останній зокрема не відмовляв позивачу в оформленні технічної документації чи правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Дані обставини підтвердив і сам представник позивача ОСОБА_6, даючи пояснення в суді апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до глави 7 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), тобто станом на 16.12.1993 року, коли було прийняте рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 у власність, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте, дію статті 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

У пункті 3 Декрету зазначено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах (правова позиція Верховного суду України від 30 травня 2012 року у справі № 6-31цс12)

Відповідно до п. 7 Перехідних положень ЗК України громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Як встановлено місцевим судом з повідомлення Держгеокадастру право власності на спірну земельну ділянку не зареєстроване (а.с. 30).

Таким чином, на думку колегії суддів, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку АДРЕСА_2 так як технічна документація на вищезазначену земельну ділянку ані померлою, ані позивачем не замовлялася та не виготовлялася. Також державний акт на право власності на землю не видавався.

Згідно абзацу 2 пункту 1 розділу X Перехідні положення до Земельного Кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Тобто, позивач не позбавлений можливості замовити технічну документацію на земельну ділянку і після її отримання звернутися до реєстраційного органу для реєстрації права власності на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду про відмову в позові і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -