Судді Апеляційного суду Івано-Франківської області Васильковського В.М. стосовно ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним пункту 13 рішення Івано-Франківської міської ради від 08 липня 2016 року, за апеляційною скаргою представника Івано-Франківської міської ради на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2016 року про забезпечення позову.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Постановлено заборонити Івано-Франківській міській раді приймати будь-які рішення щодо затвердження детального плану території на АДРЕСА_1 до набрання рішенням у справі законної сили.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2017 року апеляційну скаргу представника Івано-Франківської міської ради відхилено, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2016 року залишено без змін.
Стосовно зазначених рішень висловлюю таку окрему думку.
В провадженні Івано-Франківського міського суду є справа за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним п. 13 рішення Івано-Франківської міської ради від 08 липня 2016 року №220-6, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП «ВО «Карпати» площею 8,5097 га по АДРЕСА_1 для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони Івано-Франківській міській раді приймати будь-які рішення щодо затвердження детального плану території на АДРЕСА_1 до набрання рішенням у справі законної сили, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що причиною забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив те, що на наступній сесії Івано-Франківської міської ради 22.12.2016 розглядатиметься питання щодо затвердження детального плану території на АДРЕСА_1. На цій земельній ділянці знаходиться належне йому нерухоме майно, а тому заявник вважав, що передача земельної ділянки у постійне користування ДП ВО «Карпати» може унеможливити користування і розпорядження належним йому на праві приватної власності майном, і як наслідок завдасть позивачу істотних матеріальних збитків. Інших обґрунтувань для забезпечення позову у запропонований ОСОБА_1 спосіб суд першої інстанції не навів.
Апеляційний суд, крім того зазначив, що детальний план території на АДРЕСА_1, проти затвердження якого заперечує позивач, стосується фактично тільки земельної ділянки загальною площею 8,5097 га, на якій розташовані основні, підсобні і допоміжні будівлі та споруди ДП ВО «Карпати», а також нежитлові виробничі приміщення, належні ОСОБА_1 Детальний план названої вище території у випадку визнання за ОСОБА_1 права на користування відповідною земельною ділянкою може потребувати коригування. Обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову унеможливить утруднення виконання можливого рішення щодо земельного спору, який виник між ОСОБА_1 та міською радою, і не входить у перелік обмежень, визначених ч. 4 ст.152 ЦПК України.
На мою думку, при прийнятті ухвали колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області не взяла до уваги такі суттєві обставини, які б привели до іншого висновку.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
ОСОБА_1 просить задовольнити його позов та визнати недійсним п. 13 рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016 № 220-6, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП «ВО «Карпати» площею 8,5097 га по АДРЕСА_1 для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд.
Позовна вимога є немайнового характеру, а рішення Івано-Франківської міської ради від 08 липня 2016 року № 220-6 (п. 13) - актом одноразової дії, тому невжиття заходів забезпечення не може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення такого позову.
Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленою позивачем вимогою.
Прийнявши рішення щодо забезпечення позову у спосіб: заборони Івано-Франківській міській раді приймати будь-які рішення щодо затвердження детального плану території на АДРЕСА_1 до набрання рішенням у справі законної сили, суд першої інстанції крім відповідача наклав заборону щодо затвердження детального плану території невизначеному колу фізичних та юридичних осіб, що не узгоджується із заявленими вимогами.
Також судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідачем у справі є орган місцевого самоврядування, який здійснює свої повноваження у відповідності до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
А відтак, забезпечуючи позов шляхом заборони Івано-Франківській міській раді приймати будь-які рішення щодо затвердження детального плану території на АДРЕСА_1, суд першої інстанції не пересвідчився, що даний вид забезпечення (ст. 152 ЦПК) узгоджується з правами та обов'язками органу місцевого самоврядування на гарантоване державою право та реальну здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Вжиті заходи є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки в позовній заяві ставиться питання про визнання недійсним рішення міської ради (окремого пункту) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у той час як в ухвалі - відповідачу заборонено приймати будь-які рішення щодо затвердження детального плану території вулиці. При цьому заява ОСОБА_1 й оскаржувана ухвала не містить у собі обґрунтувань та наведення доказів наявності утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення такого позову.
Застосована судом заборона обмежує повноваження органу місцевого самоврядування, що є неприпустимим.
Такі заходи не є співмірними і з огляду на те, що визнання недійсним рішення міської ради, про яке зазначає позивач, за рішенням суду не потребує процедури його спеціального виконання.
У разі визнання недійсним за рішенням суду оспорюваного пункту рішення ради, він втрачає свою силу з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Суд, застосовуючи заходи забезпечення позову у обраний позивачем спосіб, на зазначене уваги не звернув.
За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягала скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Суддя: Васильковський В.М.