Справа № 175/404/16-ц
Провадження № 2/175/159/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дніпропетровський науково-дослідний і проектний інститут землеустрою», третя особа ОСОБА_2 про відновлення становища, яке існувало до порушення,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про відновлення становища, яке існувало до порушення та просила відновити становище, яке існувало до порушення, а саме визнати по межі її присадибної ділянки, розташованої по вул. Слободська №33 в с. Сурсько-Литовське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області в координатах поворотних точок визначених на кадастровому плані її ділянки, складеному спеціалістом судовим експертом в межах призначеної судом судової земельно-технічної експертизи.

Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, надавши письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача у судове засідання надала заяву про можливий розгляд справи без їх участі, а також відповідні письмові пояснення у яких заперечувала проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а тому просили суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, тому вважаю за можливе справу розглянути без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною завою про відновлення становища що існувало до порушення, а саме встановлення меж земельної ділянки, площею 0,25 га на території Сурсько-Литовської сільської ради.

Дана земельна ділянка передана позивачці на підставі рішення сесії Сурськро-Литовської сільської ради від 18.04.1995 року для будівництва і обслуговування будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Зокрема, рішенням 7 сесії ХХІІ скликання сільради від 18.04.1996 року передавалась земельна ділянка ОСОБА_3, також рішенням сесії встановлено обов'язок для Дніпропетровської районної ради народних депутатів встановити необхідні документи про приватизацію земельних ділянок, при цьому позивач не надала жодних доказів щодо приватизації зазначеної вище земельної ділянки, хто та коли її проводив, а також які саме документи подавалися для приватизації.

Щодо генеральних планів та детальних планів території, суд приймає до уваги та керується наступними нормами чинного законодавства.

Так, положенням статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI визначено, що детальний план території-містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території. Їх метою є визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

В межах населеного пункту детальний план уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. В такому випадку детальний план розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Детальний план може бути розроблений і на територію за межами населеного пункту. У такому разі план розглядається і затверджується відповідною районною державною адміністрацією в аналогічний строк, а рішення про розроблення детального плану певної території одночасно є рішенням про комплексну забудову цієї території.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкуванню цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території.

Зокрема, відповідно до п. 5.1 зазначеного Порядку розроблення містобудівної документації (наказ Міністерство регіонального розвитку, будівництва житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 №290), рішення щодо внесення змін у містобудівну документацію приймається на підставі результатів моніторингу її реалізації, який проводиться відповідно до Порядку проведення містобудівного моніторингу; виникнення умов для зміни масштабів та характеру розвитку населеного пункту; змін у видах функціонального використання окремих територій; необхідності вирішення екологічних та інженерних питань; виникнення потреби у розміщенні об'єктів державного, регіонального значення, а також таких, що забезпечують громадські інтереси; необхідності реалізації інвестиційних програм і проектів.

У свою чергу позивачка, не надала до суду детальний план території (генеральний план, план зонування), тобто посилання на те що інституту землеустрою вніс зміни до плану самостійно не правомірні та недоведені жодним доказом.

Також в матеріалах справи відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тобто відсутні документи (геодезична зйомка, викопіювання з публічної карти) щодо земельної ділянки за адресою: Дніпропетровський район, с. Сурсько-Литовське, вул. Слободська, №33.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновків експерту взагалі не встановлено порушення земельного законодавства, зокрема відповідно до ст. 129 цивільної справи (3-й аркуш висновку) зазначено, що на абрисах земельної ділянки зображено розташування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що відповідає фактичному розташування їх на даний час.

Крім того, судовим експертом встановлено, що площа будівель, розташованих на ділянці, перевищує фактичну дозволену законодавством та рішенням сесій полощу та складає 0,33 га.

Так, згідно з ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Отже, приймаючи до уваги вказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено та належними доказами не обґрунтовані підстави щодо наявності будь-яких порушень з боку відповідача по відношенню до майна позивачки.

Крім того, суд критично ставиться до клопотання позивачки ОСОБА_1 про забезпечення доказів щодо витребування ряду документів, оскільки ні позивачка, ні її представник у судове засідання на розгляд справи не зявилися (надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі) та належним чином не обґрунтували доцільність та необхідність в отриманні даних документів, тому залишає дане клопотання без задоволення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну його підставу. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

Статтею 27 ЦПК України визначено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, з якими вона повязує можливість відновлення становища та порядку такого відновлення, тому суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок Держави.

Керуючись КУ, ст. ст. 16, 182, 334 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 212, 214 ЦПК України, ЗК України та ЗУ, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Дніпропетровський науково-дослідний і проектний інститут землеустрою», третя особа ОСОБА_2 про відновлення становища, яке існувало до порушення залишити без задоволення.

Судові витрати по сплаті суми судового збору віднести за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров