Дата документу 11.01.2017
Справа № 320/6935/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Пономаренко Л.Е.,
при секретарі Воробйовій В.В.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 1979 році при виконанні службових обов`язків в Демократичній Республіці Афганістан в нього було виявлено гіпертонічну хворобу ІІ ст., ступінь 3, ризик 3, гіпертрофія лівого шлуночку. Прогресуюча дисцикуляторна енцефалопатія ІІІ ст. в обох басейнах, вестибулярний, невротичний синдроми, лівостороння пірамідна недостатність. Церебральний атеросклероз ІІІ ст. ДДПП, люмбалгія.
У зв`язку із отриманою травмою порушено його нормальний життєвий стан, позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві функції, навички та бажання, не має можливості працювати, відчуває себе втраченим для суспільства та родини. Все це завдає йому моральних страждань.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що йому були спричинені моральні страждання самим фактом знаходження на війні. Був здивований та заперечував, що в позовній заяві вказував, що вважає себе втраченим для суспільства та родини. Зазначив, що проходив службу в лавах Радянської армії з 1973 по 1985 роки, потім працював до 2013 року. Має родину, дітей.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що факт отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень підтверджується випискою із історії хвороби №3685, витягом із медичної картки №736 стаціонарного хворого від 20.02.2013, випискою із медичної картки стаціонарного хворого №554 від 13.02.2015, витягом з протоколу засідання центральної військової лікарні №666 від 10.04.2012, яким встановлено, що захворювання(гіпертонічна хворобу ІІ ст., ступінь 3, ризик 3, гіпертрофія лівого шлуночку. Прогресуюча дисцикуляторна енцефалопатія ІІІ ст. в обох басейнах, вестибулярний, невротичний синдроми, лівостороння пірамідна недостатність. Церебральний атеросклероз ІІІ ст. ДДПП, люмбалгія) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Республіки Афганістан в період з 1979-1980р.р., тобто в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується копіями військового квітка, довідки Мелітопольського об`єднаного військового комісаріату Міністерства Оборони України від 12.10.2016./а.с.9,12/
Згідно виписки із історії хвороби №3685 ОСОБА_2 знаходився в кардіологічному відділенні з 22.06.2012 по 04.07.2012, з діагнозом - гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 3, гіпертензивне серце, СН І ст. ІІ ФК NYНА. Ризик 4 (дуже високий). Гіпертензивна енцефалопатія ІІ ст., легка координаторна недостатність./а.с.11/
Згідно копії витягу із медичної картки №736 стаціонарного хворого в поліклініку за місцем проживання 04.02.2013 госпіталізований ОСОБА_1 .. Діагноз основний: гіпертонічна хвороба ІІ (гіпертрофія міокарда ЛШ). Артеріальна гіпертензія ІІІ ст. високий кардіоваскулярний ризик. Діагноз супутний: діастаз прямих м`язів живота. Дискуляторна енцефалопатія ІІ змішаного ґенезу з вестибуло-атактичним синдромом. Двостороння сенсоневральна туговухість І ст. Початкова катаракта ОИ ангіопатія сітківки змішаного ґенезу ОИ. Остеохондроз поперекового відділу хребта. Дата виписки 20.02.2013/а.с.13/
Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №554 від 13.02.2015 в поліклініку за місцем проживання 24.01.2015 госпіталізований ОСОБА_1 .. Діагноз основний: ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз. СН ІІ-А ст. Артеріальна гіпертензія ІІ ст. Супутній діагноз: дискуляторна енцефалопатія ІІ з вестибуло - атактичним синдромом, цефалгією, астено-невротичним синдромом. Хронічний гастродуоденіт, ст. ремісії. Остеохондроз хребта з корінцевим больовим синдромом. Вогнищевий ксероз. Аденома простати І ст. Сечокислий діатез./а.с.14/
Будь-які дані про отримання ОСОБА_1 в період з 1979-1980р.р., контузії, травми, каліцтва в медичних документах не зазначені.
Додані до позову позивачем медичні документи (виписні епікризи) свідчать про те, що ОСОБА_1 почав звертатись до лікарів з 2012 року зі скаргами на головну біль, підвищення артеріального тиску, зниження зору та слуху, слабкість,тощо. З його слів, які відображені в виписних епікризах, хворим вважає себе то з 1985 року, то з 2008 року, коли почав підвищуватись артеріальний тиск. Лікувався стаціонарно та амбулаторно.
Згідно витягу з протоколу №666 від 10.04.2012, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 : - гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 3, ризик 3, гіпертрофія лівого шлуночку. Прогресуюча дисцикуляторна енцефалопатія ІІІ ст. в обох басейнах, вестибулярний, невротичний синдроми, лівостороння пірамідна недостатність. Церебральний атеросклероз ІІІ ст. ДДПП, люмбалгія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії./а.с.15/
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Вбачається, що цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, яка завдала моральної шкоди, причинного зв`язку та вини завдавача шкоди.
У такому випадку необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя. Навпаки, наявні в матеріалах справи копія військового квітка, копія трудової книжки, пояснення самого позивача свідчать про те, що до 2012 року позивач вів повноцінне життя.
Крім того, у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.
Стаття 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини, тому зазначена норма матеріального права не поширюється на правовідносини, з приводу яких виник спір між сторонами, і в такому випадку підлягає застосуванню Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: Л.Е.Пономаренко