АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 у справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренко C.B., в якій просив суд:

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в провадженні якого перебуває виконавче провадження про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, щодо не направлення ОСОБА_1, чи його представнику постанови про відкриття виконавчого провадження;

зобов'язати державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в провадженні якого перебуває виконавче провадження про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, направити на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку копію постанови про відкриття виконавчого провадження;

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в провадженні якого перебуває виконавче провадження про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, щодо невиконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2015 протягом двомісячного строку, встановленого у ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження»;

Справа № 755/11408/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/4025/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
зобов'язати державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в провадженні якого перебуває виконавче провадження про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, фактично виконати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2015 та виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 скаргу ОСОБА_1 на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві - задоволено частково.

Визнано дії головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренко С.В., щодо не направлення ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження - неправомірними.

Зобов'язано головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренко С.В. направити стягувачу ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

В решті вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду в частині відмови в задоволенні вимог скарги ОСОБА_1, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції є абсолютно необгрунтована, невмотивована і постановлена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції не врахував того, що державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення. Так, державний виконавець нібито здійснив вихід за місцем проведення виконавчих дій, але так і не приступив до фактичного реального примусового виконання рішення через нібито відсутність боржника. При цьому, державний виконавець ігнорує вимоги ч. 2 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення. За таких обставин суд першої інстанції не мав жодної визначеної законом підстави для відмови у задоволенні абсолютно обґрунтованих вимог скаржника про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо невиконання ним вчасно рішення суду та про зобов'язання його вчинити ці дії.

Крім того, суд не врахував, що за наслідками розгляду скарги стягувача на абсолютну бездіяльність державного виконавця суд має право і повинен зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити законні вимоги скаржника та усунути допущені порушення прав сторони виконавчого провадження. Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції у вказаній частині постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального законодавства та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення вказаним вимог.

Також скаржник вказує на те, що суду першої інстанції в порушення норм процесуального права не вирішив питання судових витрат.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність, відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки скаржником ухвала суду першої інстанції в частині задоволених вимог скарги на дії та бездіяльність державного виконавця не оскаржується, то перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України передбачено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2015 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики в сумі 2881509,54 грн.. В рахунок стягнення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, шляхом надання ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцю на його розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на стадії оцінки майна на момент продажу. Зобов'язано виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. Передано предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 в управління ОСОБА_1

18.12.2015 судом видано виконавчий лист на виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

12.02.2016 представником ОСОБА_1 до ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві подано заяву про відкриття виконавчого провадження.

29.02.2016 державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - Макаренко С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Подаючи скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця, скаржник посилався на те, що станом на день подання вказаної скарги рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2015 не виконано, державним виконавцем не вчинено жодних дій спрямованих примусове виконання рішення суду та в порушення вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» не направлено стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження.

Так, відмовляючи в задоволенні вимог скарги відносно визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо невиконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2015 протягом двомісячного строку, встановленого у ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов'язання державного виконавця виконати вказане судове рішення, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали не вказав ні викладу вказаних обставин, ні оцінки доказів, ні посилань на норми чинного законодавства, не навів жодних мотивів з яких він виходив відмовляючи в задоволенні скарги в цій частині, що не відповідає вимогам ст. 210 ЦПК України та позбавляє апеляційний суд можливості здійснити перевірку вказаних доводів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при постановленні вищевказаної ухвали судом було порушено порядок встановлений для вирішення цього питання.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: