Справа № 738/72/17
№ провадження 2/738/181/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року Менський районний суд

Чеpнiгiвської областi

в складі:

судді Слісар А.В.

секpетаpя Минець П.Д.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в залі суду м. Мена Чернігівської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А H О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» звернулось до суду з позовом в якому просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.04.2008 року № 116/08, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 21.11.2008 до кредитного договору № 116/08 перед ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» в сумі 386455,60 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 9813,00 дол. США, відсотків за користуванням кредитом 4703,24 дол. США, комісії за РО 2969,40 грн., штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 17457,84 грн. звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 предмет іпотеки житловий будинок з підвалом загальною площею 116,2 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м. з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Гориця, вул. Пролетарська, 1а та земельну ділянку загальною площею 0,20 га, кадастровий номер :03:001:0002, котра знаходиться за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Гориця шляхом її продажу від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому вимогами ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням банку прав для здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Представник позивача ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні надав свої письмові заперечення проти позову, згідно яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, надане як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .

Судом встановлено, що 10.04.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» (далі ОСОБА_2) та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 116/08, (а.с. 8-15) відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредитні кошти в сумі 20 000 доларів США зі сплатою 14% річних, що змінені відповідно до умов додаткової угоди № 2 (а.с. 21) від 21.11.2008 року на 17%, з терміном користування до 10.04.2018 року.

Свої зобовязання за договором банк виконав, надавши ОСОБА_1 суму кредиту, шляхом перерахування кредитних коштів на його поточний рахунок, що відповідачем не оспорюється, а ОСОБА_1 зобовязався щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок у сумі, не меншій від суми чергового погашення частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених у графіку.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за договором не виконував, що було встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.10.2015 року про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили.

Пунктом 1.5 кредитного договору встановлено, що виконання зобовязань позичальника забезпечується іпотекою нерухомості, в силу чого між сторонами 10.04.2005 року укладено іпотечний договір (а.с. 24-33), а 25.11.2008 року укладено договір про внесення змін до даного договору іпотеки (а.с. 33-34).

Пунктом 2.1. договору іпотеки встановлено, що ОСОБА_1 передає позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з підвалом, загальною площею 116,2 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м. з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Чернігівська область Менський район, с. Гориця, вул. Пролетарська, 1а та земельну ділянку загальною площею 0,20 га, кадастровий номер :03:001:0002, котра знаходиться за адресою: Чернігівська область, Менський район, с. Гориця, які належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Із п. 7.1 договору іпотеки слідує, шо іпотекодержатель набуває право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадка, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобовязань вони не будуть виконані (виконані належним чином), у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором тат цим договором.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до п. 7.2 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, а також шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку".

Як визначено статтями 39, 43 Закону України "Про іпотеку", виходячи зі змісту поняття "ціна" як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону, встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Але під час розгляду справи представником позивача не було надано суду Звіт про оцінку предмету іпотеки, що позбавляє суд можливості визначити початкову ціну предмета іпотеки у судовому рішенні. Будь-яких клопотань про призначення судової експертизи для визначення такої ціни представником позивача також заявлено не було.

Крім того, згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Враховуючи, що будинок, що є предметом іпотеки є єдиним житлом відповідача, в якому він зареєстрований та проживає, не перевищує 250 кв.м., а також беручи до уваги, що позивач не надав Звіт про оцінку будинку та земельної ділянки, що є предметом іпотеки на час розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.589, 590 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 212-215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя А.В.Слісар