Справа № 465/802/16 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/616/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2016р. ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування зазначеного позову зазначала, що 17 вересня 2012 року близько 19.55 год., ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Науковій у м. Львові в напрямку вул. Стрийської, поблизу будинку №62, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5 та 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Р.2 п.п. 2.3 б) і д); Р. 10 п. 10.1; Р. 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед зміною напрямку руху з метою перестроювання зі середньої (другої) смуги рухи на ліву (третю) смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об'єктивно спроможний був виявити пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_7, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані), що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзду на зазначених пішоходів, які перетинали проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку транспортного засобу та отримання ними тілесних ушкоджень. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження: травму тіла у вигляді закритих переломів кісток тазу, закритого перелому лівої малогомілкової кістки, синців та саден на лівій руці, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості та ознакою тривалого розладу здоров'я. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача зазнала матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування та доїзд, а також зазнала моральних страждань, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідачів 9644 гривень матеріальної шкоди та 90000 гривень моральної шкоди.

В серпні 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ПрАТ «Стархова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що за фактом ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності. Вважає, що у зв'язку з неправомірними діями останніх, обом сторонам ДТП було завдано шкоди, тому він теж має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зокрема за фактом ДТП ОСОБА_4 було завдано збитків на суму 3497,06 грн. та моральних збитків, які він оцінює у 90000 гривень.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року первісний позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 9644,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судового збору в розмірі 551,20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи та належним в ній доказам. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім та таким, що не в повній мірі відповідає протиправним діям відповідача. Разом із тим зазначає, що розмір відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди суд визначив без врахування усіх обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань позивача, які полягають у перенесенні нею фізичного болю та душевних переживань, вимушених змін у життєдіяльності, зумовлених необхідністю її лікування. Також, вказує на те, що після ДТП у його довірительки змінився спокійний ритм життя. Через тілесні ушкодження вона не може прогулюватись по вулиці, їй весь час доводиться проводити в квартирі, що пригнічує та дратує її. Поїздка до лікаря, невелика прогулянка, зміна погоди або інші обставини викликають різке загострення і болі в пошкодженій ділянці тіла. Такий стан постійно створює незручності та клопіт її рідним та близьким, що також призводить до переживань та дратування. Окрім того, позивачку сильно пригнічує і та думка, що відповідач жодним чином не шкодує про наслідки ДТП та завдані їй травми. За весь період після ДТП, відповідач жодного разу не телефонував до неї, не цікавився її самопочуттям, не пропонував допомоги на лікуванні, не цікавився чи є в неї можливість купити собі необхідні ліки. Також представник звертає увагу суду і на те, що в судовому засіданні відповідач повідомив, що готовий був відшкодувати шкоду завдану в ДТП в сумі 2500 доларів США в 2013 році, однак через 3 роки, він вже сам захотів отримати гроші від потерпілої. За таких обставин представник апелянта ОСОБА_2 просить суд рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заподіяної шкоди у розмірі 2000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 90000 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що майнова шкода у розмірі 9644, 00 грн. та моральна шкода у розмірі 2000 грн. повинні стягуватись із страхової компанії, оскільки дані суми не перевищують ліміти встановлені полісом №АВ/8112469 для отримання страхового відшкодування потерпілий чи іншій особі, яка має право на отримання відшкодування. Зазначає, що законодавцем закріплено ряд принципів та умов, дотримання яких дозволяє потерпілий від ДТП особи отримати страхове відшкодування. Недотримання таких вимог виключає отримання потерпілою особою страхового відшкодування. Оскільки ОСОБА_2 не зверталась зі заявою до страхової компанії про відшкодування шкоди у визначені законом строки то у страхової компанії відсутні підстави для здійснення виплати страхового відшкодування на її користь. Також зазначає, що судом першої інстанції не врахованого того факту, що відповідач ОСОБА_4 не зможе захистити свій майновий інтерес звернувшись із вимогою до страховика, оскільки в нього відсутні підстави для страхової виплати на підставі ст. 37 1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Звертає увагу суду на те, що суд ухвалюючи рішення, яким присуджує до стягнення майнову та моральну шкоду з особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, як цього вимагає закон, повинен переконатись у існуванні реальної можливості у такої особи в подальшому відшкодовувати понесенні витрати, що фактично нівелює виправданість існування такого правового інституту, як страхування. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

В судове засідання представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, , не прибув, не повідомив суд про причину неявки. Разом з тим, подав Додаткові пояснення(а.с.154-157). На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 слід відхилити, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у не у повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 17 вересня 2012 року близько 19.55 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Науковій у м. Львові в напрямку вул. Стрийської, поблизу будинку №62, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5 та 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Р.2 п.п. 2.3 б) і д); Р. 10 п. 10.1; Р. 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед зміною напрямку руху з метою перестроювання зі середньої (другої) смуги рухи на ліву (третю) смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об'єктивно спроможний був виявити пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_7, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані), що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзду на зазначених пішоходів, які перетинали проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку транспортного засобу та отримання ними тілесних ушкоджень. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження: травму тіла у вигляді закритих переломів кісток тазу, закритого перелому лівої малогомілкової кістки, синців та саден на лівій руці, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості та ознакою тривалого розладу здоров'я.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.02.2016 року кримінальне провадження № 0000141 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з вини відповідача ОСОБА_4 позивачу була заподіяна матеріальна шкода, а відтак така підлягає відшкодуванню останнім.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом вірно взято до уваги спричинення душевних страждань позивачці - ОСОБА_2.

Разом з тим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням ст.ст. 23, 1167 ЦК України, роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди", колегія судів вважає, що висновки суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі відповідають обставинам справи.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції не в повній мірі враховано глибину та тривалість страждань, а відтак, рішення суду підлягає зміні в частині збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, а тому з врахуванням принципів виваженості, розумності та справедливості, колегія суддів прийшла до висновку, що розмір достатньої грошової компенсації відшкодування моральної шкоди повинен складати 20000 грн., що буде адекватною компенсацією страждань, яких зазнала ОСОБА_2 у зв'язку із ушкодженням її здоров'я.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачка має право на відшкодування завданої шкоди за рахунок особи, яка її завдала, оскільки у порядку встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за виплатою страхового відшкодування не зверталась.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 у апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування матеріальної і моральної шкоди відповідачем ОСОБА_4, оскільки відповідальність останнього застрахована, є необґрунтованими і спростовуються наступним.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 не спростовують правильних висновків суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, керуючись ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, ч.2 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заподіяної моральної шкоди в розмірі 2000 грн. змінити збільшивши суму відшкодування моральної шкоди до 20000 грн..

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета