ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4293/17
провадження № 4-с/753/183/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Комаревцевої Л.В.

за участю секретаря - Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА 2" на постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. про повернення виконавчого документа, заінтересована особа: ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "РАДА 2" у березні 2017 року звернулось до Дарницького районного суду м.Києва зі скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобов'язання виконати всі примусові заходи, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

В скарзі зазначило, що до Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві на виконання судового наказу №753/16185/15-ц, який було видано 21.09.2016 року Дарницьким районним судом міста Києва, ТОВ "РАДА 2" було направлено 23.09.2016 року заяву про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення заборгованості у сумі 1498,20 грн. з ОСОБА_4 на користь ТОВ "РАДА 2".

Також, зазначає, що постановою головного державного виконавця зазначеного відділу від 23.12.2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві.

Посилаючись на те, що державним виконавцем не вчинено всіх, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" дій, направлених на виконання рішення суду, тому просить визнати дії по поверненню виконавчого листа стягувачеві незаконними, скасувати постанову від 23.12.2016 року про повернення виконавчого листа стягувачеві та зобов'язати головного державного виконавця виконати всі примусові заходи, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

В судове засідання представник ТОВ "РАДА 2" не з»явився, просив справу розглядати без його участі, вимоги заяви підтримав та просив суд її задовольнити.

Головний державний виконавець Стеценко Н.В. у судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши письмові докази у справі, оглянувши матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. А частиною 2 ст. 384 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що до Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві на виконання судового наказу №753/16185/15-ц, який було видано 21.09.2016 року Дарницьким районним судом міста Києва, ТОВ "РАДА 2" було направлено 23.09.2016 року заяву про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення заборгованості у сумі 1498,20 грн. з ОСОБА_4 на користь ТОВ "РАДА 2".

Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м. КиєвіСтеценко Н.В. від 23.12.2016 року вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст..47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.11 зазначеного Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а частиною другою зазначеної статті визначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. При цьому, частиною третьою ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що серед інших прав, державний виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що під час виконання вказаного виконавчого документу державним виконавцем було здійснено всі необхідні та передбачені чинним законодавством заходи щодо розшуку майна боржника.

За таких обставин оскаржуване рішення є неправомірним і підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оскільки судом встановлено неправомірність постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві і вона скасована, то за таких умов право скаржника є захищеним, і з цих підстав суд вважає, що такий спосіб захисту прав ТОВ "РАДА 2" є достатнім, а тому в задоволенні вимог скарги в частині зобов`язання державного виконавця виконати всі примусові заходи, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" слід відмовити.

Керуючись ст.385-387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА 2" на постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. про повернення виконавчого документа, заінтересована особа: ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В.від 23.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме: судового наказу №753/16185/15-ц від 21.09.2016 року, незаконною та скасувати її.

У задоволенні вимог скарги про зобов`язання головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. виконати всі примусові заходи, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ Л.В. КОМАРЕВЦЕВА