АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/889/17 Справа № 183/3951/16 Головуючий у 1 й інстанції - Майна Г. Є. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Дніпро

16 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Василівська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визначення факту володіння часткою заповідального майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Василівська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визначення факту володіння часткою заповідального майна. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний батько ОСОБА_4, залишивши їй за заповітом від 05 вересня 2011 року у спадок житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельну частку (пай), майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 3051 грн. або 0,14 відсотків в СВ "Отрадне" с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області. Окрім неї спадкоємцем першої черги є її рідна сестра ОСОБА_3, якій батько за своєю волею нічого не заповів. Інших спадкоємців першої черги після смерті батька немає. В строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, вона звернулась до Новомосковськом районної держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, та коли, в листопаді 2015 року вона знову звернулась для отримання свідоцтва про право на спадщину, держаний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтв, вказавши в листі, що вона не може визначитись із частками на спадщину між нею та її сестрою ОСОБА_3, яка теж подала заяву про прийняття спадщини на підставі того, що вона є непрацездатною та згідно закону має обов'язкову частку спадщини, незалежно від змісту заповіту. Оскільки батька доглядала тільки позивач, а її сестра ніяким чином в догляді за батьком участі не приймала, вона подала до суду позов про усунення ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті батька. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог їй було відмовлено. Позивач вважає, що на підставі ст. 1241 ЦК України, вона, як спадкоємець за заповітом, має право на 3/4 частини (75%) всього заповідального майна, а її сестра ОСОБА_3 як спадкоємець за законом, відповідно на ? (25 %) вказаного майна, у зв'язку з чим просить суд визначити факт володіння нею 3/4 частками (75 %) всього заповідального майна після смерті батька ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом, в тому числі: житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельною часткою (пай) (державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданий Новомосковською районною державною адміністрацією 15 березня 2004 року), майновим паєм члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 3051 грн. або 0,14 відсотків в СВ "Отрадне" (ТОВ "Надія") с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. а.с. 2-5,27-28).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Василівська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визначення факту володіння часткою заповідального майна - відмовлено (а.с. 64-66).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та визнати за ОСОБА_2 право власності (факт законного володіння) на 3/4 частки всього заповідального майна після смерті батька ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом, в тому числі: житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на житловий будинок від 21.12.1988 року), земельну частку (пай), (посвідченого державним актом на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданий Новомосковською районною державною адміністрацією 15.03.2004 року), майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 3051 (три тисячі п'ятсот одна гривня), або 0,14 відсотків в СВ «Отрадне» (ТОВ «Надія») с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області (на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серія НОМЕР_2, виданого 21 березня 2003 року Василівською сільською радою) (а.с. 69-71).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є доньками ОСОБА_4, який 05 вересня 2011 року склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1, земельну частку (пай) (державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданий Новомосковською районною державною адміністрацією 15 березня 2004 року), майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 3051 грн. або 0,14 відсотків в СВ "Отрадне" с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, згідно свідоцтва про смерть виданого Виконавчим комітетом Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 11, серія НОМЕР_3 (а.с.10).

15 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна за законом та заповітом.

07 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, яка має право на обов'язкову частку в спадщині.

17 листопада 2015 року ОСОБА_2 подала до Новомосковської районної державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Листом від 17 листопада 2015 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 05 вересня 2011 року, оскільки із представлених документів неможливо визначити вартість обов'язкової частки у спадщині відповідно до вимог ст. 1241 Цивільного кодексу України (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачено діючим законодавством.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі справи вбачається, що позивачем пред'явлені позовні вимоги про визначення факту володіння нею 3/4 частками (75 %) всього заповідального майна після смерті батька ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом, в тому числі: житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельною часткою (пай) (державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданий Новомосковською районною державною адміністрацією 15 березня 2004 року), майновим паєм члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 3051 грн. або 0,14 відсотків в СВ "Отрадне" (ТОВ "Надія") с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області, які вона підтримала в судовому засіданні, які виходячи зі змісту ч.2 ст. 16 ЦК України, є неналежним способом захисту.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неналежність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, оскільки вимоги позивача про визначення факту володіння нею 3/4 частками (75 %) всього заповідального майна після смерті батька ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом, не є належним способом, передбаченим діючим законодавством, в розумінні вимог ст.. 16 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що висновок суду про обрання позивачем неналежного способу захисту відповідно до ст. 16 ЦК України є необґрунтованим, колегія суддів до уваги не приймає, так як вони є безпідставними і спростовуються вказаними висновками суду.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі на те, що в уточненій позовній заяві в прохальній частині під фразою «прошу визначити факт володіння ? частками всього заповідального майна», позивачка мала на увазі та просила суд встановити (визнати) право власності на дане майно, є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки судом було ухвалено рішення за наслідками розгляду наявної в матеріалах справи позовної заяви, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, колегія звертає увагу апеллянта щодо неможливості розгляду позовних вимог викладених в новій редакції в апеляційній скарзі, оскільки відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді 1 інстанції.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: