Справа № 135/1064/15-ц Провадження № 22-ц/772/890/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 5 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 16 000 грн, зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 5 березня 2028 року.

Згідно з заявою відповідача вказаний кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США, розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 3 433,20 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а відповідач своєчасно не виконує взятих на себе зобовязань, у зв'язку з чим станом на 17 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 10 365,55 доларів США, що еквівалентно 227 834 грн 79 коп. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 17 липня 2015 року.

З урахуванням зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 365,55 доларів США, що еквівалентно 227 834 грн 79 коп. і складається із: 3 421,73 доларів США заборгованість за кредитом; 2 632,45 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 334,18 доларів США заборгованість із комісії за користуванням кредитом; 3 472,76 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,37 доларів США штраф (фіксована частина), 493,06 доларів США штраф (процентна складова).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 квітня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційною інстанцією.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, суд касаційної інстанції зазначив, що якщо суд не погоджується з розрахунком наданим позивачем на обґрунтування своїх вимог, то повинен дати йому правову оцінку і не може вимагати від позивача іншого розрахунку і відмовляти у задоволенні позову у разі його ненадання. При цьому відповідачем не спростовано наявності заборгованості за договором та розрахунку позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, з підстав, зазначених в ній, просив суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, просив суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок заборгованості, наданий представником банку, зроблено не у повній відповідності до умов кредитного договору, зокрема нарахування пені проведено у доларах США з розрахунку не менше 1 долара США за 1 день прострочення, тоді як згідно з п. 8.4 додаткової угоди, мінімальна сума пені за кожен день прострочення заборгованості повинна становити не менше 1 гривні і вказана помилка в розрахунку заборгованості істотно впливає на розрахунок в цілому, оскільки тривалий час відповідачем погашалась пеня, яка була невірно обрахована, при цьому іншого розрахунку позивачем не надано.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 5 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмір 16 000 грн. на споживчі цілі, строком до 5 березня 2028 року включно, зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9-11).

7 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 5 березня 2008 року, за умовами якої кредитний договір від 5 березня 2008 року було викладено в новій редакції (а.с. 12-15).

Згідно з умовами додаткової угоди від 7 серпня 2008 року до кредитного договору, кредитний договір від 5 березня 2008 року було викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору в новій редакції передбачено, що банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на придбання житла зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів складає 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Станом на 7 серпня 2008 року залишок заборгованості за кредитним договором від 5 березня 2008 року складає 15 930 грн 06 коп., що еквівалентно 3 433,20 доларів США.

Відповідно до п. 5.1 умов додаткової угоди, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, передбаченому п. 8.4 договору за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом Національного банк України на дату сплати.

Згідно п. 8.4 умов додаткової угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні.

Відповідно до п. 5.3 додаткової угоди при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

За умовами п. 5.5 додаткової угоди терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 17 липня 2015 року становить 10 365,55 доларів США, що еквівалентно 227 834 грн 79 коп. і складається із: 3 421,73 доларів США заборгованість за кредитом; 2 632,45 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 334,18 доларів США заборгованість із комісії за користуванням кредитом; 3 472,76 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,37 доларів США штраф (фіксована частина), 493,06 доларів США штраф (процентна складова).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Основним елементом змагальності є право та обовязок сторін вказувати на факти , що обґрунтовують їх вимоги та заперечення, надавати докази з метою підтвердження цих фактів, брати участь у дослідженні доказів.

Роль суду в процесі доказування у цивільному судочинстві полягає в тому, що він повинен створити особам, які беруть участь у справі, необхідні та рівні процесуальні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи та надати оцінку наданому сторонами фактичному матеріалу.

Принцип процесуальної рівності сторін включає в себе право відповідача на звернення із клопотанням про призначення експертизи, якщо для доведення перед судом переконливості своїх доводів, які становлять підставу заперечень проти позову, необхідні спеціальні знання у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо (ст. ст. 10, 143 ЦПК України).

Заперечуючи проти проведеного розрахунку, відповідач ОСОБА_2 не надав власного розрахунку заборгованості та інших доказів, які спростовують розрахунок позивача, а також не звертався з клопотанням про проведення експертизи на предмет зясування правильності проведених нарахувань.

Водночас, з досліджених виписок по рахунку ОСОБА_2 за період з 07.08.2008 по 17.07.2015 року про нарахування пені вбачається, що пеня на залишок заборгованості нараховувалась в гривні, з конвертацією в долари США і в більшості нарахувань сума пені в еквіваленті до долара складала менше 1 долара. В кінцевому розрахунку загальна сума пені станом на 17.07.2015 року становила 76354,49 грн., що еквівалентно 3472,76 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом загальна сума нарахованої пені становить також 3472,76 доларів США (з урахуванням списаної пені 573,09 доларів США).

З пояснень представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3, при здійсненні розрахунку заборгованості технічні можливості програми не передбачають проведення нарахувань в різних валютах по різних платежах, при цьому цифрове значення окремого пункту не може становити менше 1 (одиниці). З урахуванням того, що валюта кредиту долар США, всі пункти виведені в даній валюті. Зважаючи на це, в загальному підсумку заборгованості по пені, було вказано про списання 573,09 доларів США.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем здійснювалося нарахування пені з порушенням умов договору в доларах США, з розрахунку не менше 1 долара США за кожен день прострочення, що вплинуло на загальну суму заборгованості, є помилковими та спростовуються доказами у справі.

Також колегія суддів враховує те, що відповідачем не спростовано наявність зобовязань перед позивачем, які не припинено, порушення умов договору, тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Проаналізувавши зміст п.п. 5.1, 8.4, 5.3 додаткової угоди, колегія суддів приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за кожен день прострочення. У той самий час угодою передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Проте, враховуючи положення ч.3 ст. 267 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України від 18.03.2015 року у справі № 6-25цс15, якими передбачено, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони, за відсутності відповідної заяви відповідача строк позовної давності не застосовується апеляційним судом.

Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 9861,12 дол. США, що за курсом НБУ станом на 17.07.2015 року (21,98 грн. за 1 долар США) еквівалентно 216 747, 42 грн. заборгованості за кредитним договором та відмову у задоволенні вимог про стягнення штрафу у розмірі 11,37 дол. США (фіксована частина) та 493,06 штраф (процентна складова).

За таких обставин суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам кредитного договору, неповно зясував обставини справи, не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягають до застосування, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове , суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково .

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № VIL0G0 від 05.03.2008 року з додатковою угодою до нього від 07.08.2008 року в розмірі 9 861 (девять тисяч вісімсот шістдесят один) долар 12 центів США, що за курсом НБУ станом на 17.07.2015 року еквівалентно 216 747 (двісті шістнадцять тисяч сімсот сорок сім) гривень 42 коп., з яких: 3 421,73 доларів США, що еквівалентно 75 209,63 грн. заборгованість за кредитом; 2 632,45 доларів США, що еквівалентно 57 861, 25 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 334,18 доларів США, що еквівалентно 7 345,28 грн. заборгованість із комісії за користуванням кредитом; 76 331,26 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2167,39 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: