Справа № 310/5463/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», треті особи Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, головне управління Держпродспоживслужби у Запорізькій області про скасування рішення, зобовязання здійснити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаз збут», треті особи Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, головне управління Держпродспоживслужби у Запорізькій області про скасування рішення, зобовязання здійснити дії в якому зазначила, що вона є побутовим споживачем послуг з газопостачання, особистий рахунок №. Відповідно до умов договору укладеного з відповідачами та Постанови КМУ №203 від 23.03.2016 р. за послуги з газопостачання вона сплачувала за нормами споживання 7,1 м3 на одну особу (за наявності плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача). Рішенням комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз» від 18.11.2016 року їй збільшено фактичний об'єм спожитого природного газу, починаючи з 29.10.2016 року за граничними об'ємами споживання природного газу у розмірі 18,3 м3 (в будинку відсутнє центральне гаряче водопостачання) на одну зареєстровану особу. З листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 13.07.2017 р. вбачається, що рішення комісії від 18.11.2016 р. ґрунтується на Акті про порушення, складеного представниками Оператора ГРМ від 29.10.2016 р., в якому, нібито, зафіксована відмова ОСОБА_1 від встановлення загальнобудинкового лічильнику газу за рахунок оператора ГРМ, що призвело до визначення фактичного об'єму спожитого природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 p., яка складає 18,3 м3 на одну зареєстровану особу. Відповідно до листа ПАТ «Запоріжгаз» від 07.07.2017 р. тариф за спожитий газ мешканцям будинку №139 по вул.Серафимовича в м. Бердянську з 01.03.2017 р. був змінений та нараховується до дня прийняття вузла обліку в експлуатацію згідно норм споживання природного газу затверджених постановою КМУ № 203 від 23.03.2016 р., тобто за нормами споживання 7,1 м3 на одну особу. Таким чином, з 29.10.2016 р. до 01.03.2017 р. ПАТ «Запоріжгаз» здійснювало нарахування тарифу, а з TOB «Запоріжгаз збут» надходили квитанції щодо сплати за послуги спожитого газу, виходячи з граничних об'ємів споживання природного газу населенням у розмірі 18,3 м3 на одну зареєстровану особу. Крім того, на її звернення щодо встановлення індивідуального лічильника газу ПАТ «Запоріжгаз» безпідставно відмовлено. З прийнятим рішенням комісії ПАТ «Запоріжгаз» щодо відповідного перерахунку плати за послуги газоспоживання за період з 29.10.2016 р. до 01.03.2017 p., яке нараховує TOB «Запоріжгаз збут» та відмовою у встановлені індивідуального лічильнику газу вона категорично не згодна з наступних підстав. При складанні актів про порушення представниками Оператора ГРМ жодного припису глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільчих систем не виконано. Вона від встановлення лічильника газу не відмовлялась, копія акту Оператора ГРМ про порушення їй надана не була, жодного акту вона не підписувала, жодних перешкод щодо встановлення лічильника газу не чинила, про дату, час та місце засідання комісії з розгляду акту про порушення її не сповістили, рішення комісії ПАТ «Запоріжгаз» нею не отримано. З огляду на чисельні порушення приписів Кодексу ГРС з боку представників Оператору ГРМ та відсутність порушень з її боку, вважала, що рішення ПАТ «Запоріжгаз» від 18.11.2016 р. щодо змін фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) за граничними об'ємами споживання, тобто виходячи з 18,3 м.куб. (плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового нагрівача людино-місяць) є незаконним.

Що стосується позовних вимог про встановлення індивідуального лічильника газу, зазначила, що згідно Постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», що були затверджені регулятором, до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м. природного газу. Так, згідно Додатку №1 до Постанови НКРЕКП №150 від 28.12.2011 року, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 м.куб. природного газу, які становлять 6,96 грн., а згідно Додатку №1 до Постанови НКРЕКП №1625 від 27.09.2016 року, в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 м.куб. становлять 25,20 грн. Нею здійснювалася оплата послуг з газопостачання згідно тарифу, до якого були включені витрати на встановлення лічильників газу, а відповідач на умовах оплати такого тарифу надавав послуги з газопостачання. Таким чином, між нею та ПАТ «Запоріжгаз» вже укладено договір стосовно встановлення лічильників та оплати цих робіт і додаткового врегулювання це питання не потребує. Таким чином, відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені нею та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов'язаний забезпечити встановлення лічильнику газу у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Вона висловила волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу, а тому це волевиявлення не може бути порушеним, оскільки воно відповідає зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечує раціональне використання ресурсів на рівні можливості для споживачів з отримання послуги по газопостачанню. Встановлення в її квартирі індивідуального лічильнику газу буде забезпечувати оплату саме того об'єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства як справедливість. Відмова відповідача щодо встановлення в квартирі індивідуального лічильника газу суперечить вимогам законодавства та порушує її права споживача, а тому є незаконною.

Просила скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз» від 29.10.2016 р. про визначення їй з 29.10.2016 р. норми фактичного об'єму спожитого (розподіленого/спожитого) природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням по квартирі АДРЕСА_1 (особистий рахунок № НОМЕР_1), визначеними у Додатку №15 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 р.. яка складає 18,3 куб.м. на одну людину на місяць. Зобов'язати ПАТ «Запоріжгаз» та ТОВ «.Запоріжгаз збут» здійснити перерахунок вартості спожитого нею природного газу у квартирі АДРЕСА_2 (особистий рахунок № НОМЕР_1) за період з 29.10.2016 р. по 01.03.2017 р. за нормою споживання природного газу, затвердженою постановою КМУ № 203 від 23.03.3016 року, яка складає 7,1 куб.м. на одну людину на місяць (плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача). Зобов'язати ПАТ «Запоріжгаз» за свій рахунок, в термін до 01.01.2018 р., встановити споживачу ОСОБА_1 (о/р №) у квартирі АДРЕСА_3 індивідуальний лічильник газу.

У судових засіданнях ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник ПАТ «Запоріжгаз» у письмових запереченнях та в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що ПАТ «Запоріжгаз» здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління, тобто є оператором газорозподільної системи. Невстановлення у квартирі ОСОБА_1 лічильника природного газу, а встановлення загальнобудинкового лічильника на багатоквартирний будинок відповідає вимогам ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу», ЗУ «Про ринок природного газу», ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу газорозподільних систем. Діючим законодавством не закріплено за суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, обовязку з встановлення населенню саме індивідуальних лічильників газу в квартирах та приватних будинках таких споживачів і що це є виключно єдиним заходом, яким забезпечується населення даної категорії лічильниками газу. Субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані в термін до 01.01.2018 року для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних або загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік природного газу такими споживачами.

На виконання ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та з метою повного забезпечення споживачів будинку №139 по вулиці Серафімовича комерційним обліком газу, ПАТ «Запоріжгаз», як оператор ГРМ, 29.10.2016 року здійснив спробу встановлення загальнобудинкового ВОГ у вищезазначеному будинку. Зважаючи на відмову та спротив мешканців будинку, у тому числі й позивача, встановлення загальнобудинкового ВОГ здійснено не було. 02.11.2016 року за участі представників ПАТ «Запоріжгаз», у присутності ОСОБА_1 було складено акт про порушення, який підписано особисто Позивачем. На момент складання акту зауважень від споживача не надійшло. Підпис позивача у акті претензії, як і сам факт відсутності зауважень під час складення акту, визначає чітку позицію щодо відмови останнього від встановлення загальнобудинкового ВОГ. Акт про порушення складений у повній відповідності до підстав, які визначені вимогами Кодексу газорозподільних систем, а твердження позивача, про непоінформованість про його складення не відповідає дійсності. Нарахування (донарахування) обємів природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, у звязку з відмовою позивача від встановлення загальнобудинкового приладу обліку за рахунок оператора ГРМ, відповідає нормам чинного законодавства України, тому підстави для проведення перерахунку донарахованих обємів відсутні (а.с. 70).

У судовому засіданні та в письмових запереченнях представник ТОВ «Запоріжгаз збут» позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що ПАТ «Запоріжгаз» було сформовано та направлено ОСОБА_1, яка отримувала технічний доступ до ГРМ, обєкт якої знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу. ОСОБА_1, як субєкту ринку природного газу було присвоєно персональний ЕІС-код № 56ХМ14В28684265К, а облік постачання (розподілу) природного газу на обєкті останньої здійснювався розрахунковим методом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. «Про норми споживання природного газу у разі відсутності газових лічильників». ОСОБА_1 протягом 2016 2017 років здійснювала оплату спожитого нею природного газу на підставі наданих ТОВ «Запоріжгаз збут» рахунків за послуги з газопостачання. За вказаним вбачається, що факт оплати позивачем спожитого природного газу підтверджує споживання газу останнім, а отже є діями, які засвідчують бажання ОСОБА_1 укласти договір розподілу природного газу, що у підсумку є фактом приєднання останньої до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору розподілу природного газу) на умовах, що зокрема визначені в персоніфікованих даних відповідної заяви-приєднання. ТОВ «Запоріжгаз збут» за умовами ліцензії на провадження діяльності з постачання природного газу не вправі здійснювати визначення обємів розподіленого природного газу, оскільки ці функції покладені на оператора ГРМ, яким є ПАТ «Запоріжгаз», а відтак ТОВ «Запоріжгаз збут» не могло порушити будь які права позивача (а.с. 67-69).

Представник Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що комісією з надано вичерпні розяснення листом № 5075/16.3.2/9-17 від 13.07.2017 року на імя ОСОБА_1 з приводу відносин, що є предметом спору у даній справі. Зазначені пояснення підтримує (а.с. 41-48).

Представник Головного управління Держпродспоживслужби у Запорізькій області в судове засідання не зявився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Статтею 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467- V1 від 08.07.2010 р. (який був чинний до 01.10.2015 р.) з 01 липня 2015 р. передбечено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу.

З 01.11.2016 введено в дію ОСОБА_2 України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі ОСОБА_2), яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

Статтею 4 Закону визначено, що Державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. До компетенції Регулятора на ринку природного газу належить крім іншого затвердження кодексу газорозподільних систем; забезпечення дотримання операторами газотранспортних і газорозподільних систем, а також іншими субєктами ринку природного газу (крім споживачів) їхніх обовязків згідно з цим Законом та іншими відповідними актами законодавства; затвердження та моніторинг виконання планів розвитку газотранспортних та газорозподільних систем; моніторинг виконання функцій та обовязків субєктами ринку природного газу відповідно до положень цього Закону та інших актів законодавства щодо доступу до газотранспортних і газорозподільних систем. Регулятор має право: видавати обовязкові для виконання субєктами ринку природного газу (крім споживачів) рішення; накладати санкції на субєктів ринку природного газу (крім споживачів), які порушили свої обовязки відповідно до цього Закону та інших актів законодавства; розглядати скарги і вирішувати спори відповідно до статті 58 цього Закону.

У відповідності до підпункту 32 п. 1 ст. 1 Закону, Регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За приписами пп. 33 п. 1 ст. 1 Закону ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу.

За приписами пп. 35 п.1 ст. 1 Закону розподіл природного газу це - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

За приписами пп. 17 п. 1 ст. 1 Закону оператор газорозподільної системи це - субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Статтею 1 Закону визначено, що:

- споживач це - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (пп.37 цієї статті);

- побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пп. 23 цієї статті);

- субєкт ринку природного газу - оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач (пп. 39 цієї статті).

В контексті вказаного з 01 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачання та газифікації «Запоріжгаз» (далі ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», Товариство, Відповідач) на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу серія АЕ № 642479 здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно за вказаним, в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» серед субєктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ).

У відповідності до статті 38 Закону права та обовязки Оператора ГРМ, визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно пункту 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об'єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Абзацом 2 пункту 1 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобовязані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх обєкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

У відповідності до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно п. 4 глави 3 розділу VI п.4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (п.4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його обєкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення обєму споживання природного газу, крім іншого мають містити норми споживання природного газу у розрізі 12 календарних місяців (норма застосовується щодо побутових споживачів без лічильника газу).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його обєкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

У відповідності до вказаного в ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» було сформовано та направлено Споживачу, який отримував технічний доступ до ГРМ, обєкт якої за адресою: АДРЕСА_5 в установленому законодавством порядку був підключений до газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до персоніфікованих даних заяви-приєднання, Споживачеві, як субєкту ринку природного газу було присвоєно персональний ЕІС-код, а облік постачання (розподілу) природного газу на обєкті останнього здійснювався розрахунковим методом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. «Про норми споживання природного газу у разі відсутності газових лічильників».

У подальшому Позивач протягом 2016 2017 років здійснював оплату спожитого природного газу на підставі наданих йому з боку його постачальника ТОВ «Запоріжгаз збут» відповідних рахунків за послуги з газопостачання. Зазначений факт підтверджується Позивачем у позовній заяві.

За вказаним вбачається, що факт оплати Позивачем спожитого природного газу підтверджує споживання газу останнім, а отже є діями, які засвідчують бажання останнього укласти договір розподілу природного газу, що у підсумку є фактом приєднання до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору розподілу природного газу) на умовах, що зокрема визначені в персоніфікованих даних відповідної заяви-приєднання.

Зазначені обставини визнані сторонами у справі, та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

29.10.2016 року працівниками ПАТ «Запоріжгаз», за участю ОСОБА_1 (АДРЕСА_6), складено Акт про порушення № 114, яким зафіксовано відмову позивача від встановлення загальнобудинкового ВОГ. Акт підписаний чотирма представниками оператора ГРМ та споживачем ОСОБА_1 (а.с. 78-79).

У Протоколі № 33 від 18.11.2016 року засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення, зафіксоване рішення про задоволення Акту про порушення повністю та здійснення перерахунку згідно Кодексу газорозподільних систем (а.с. 121-122).

З вказаних документів слідує, що на виконання ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», з метою повного забезпечення споживачів будинку №7 по вулиці Північній комерційним обліком газу, ПАТ «Запоріжгаз», як Оператор ГРМ, 02.11.2016 року здійснив спробу встановлення загальнобудинкового ВОГ у вищезазначеному будинку. Зважаючи на відмову та спротив мешканців будинку, у тому числі й Позивача, встановлення загальнобудинкового ВОГ здійснено не було.

Пунктом 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу.

Зважаючи, на факт відмови Позивача від встановлення загальнобудинкового ВОГ, 02.11.2016 року за участі представників ПАТ «Запоріжгаз», у присутності останньої, в порядку визначеному главою 5 розділу XI Кодексу ГРС, складено акт про порушення, який підписано особисто Позивачем. На момент складення акту зауважень від споживача (Позивача) не надійшло. Підпис Позивача у акті претензії, як і сам факт відсутності зауважень під час складення акту, визначає чітку позицію щодо відмови останньої від встановлення загальнобудинкового ВОГ.

Таким чином, акт про порушення складений у повній відповідності до підстав, які визначені вимогами Кодексу газорозподільних систем, а твердження Позивача, про непроінформованість про його складення не відповідає дійсності.

Пунктом 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС визначено, що за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії, згідно п.11 глави 5 Розділу ХІ Кодексу ГРС, може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. Тобто, Кодексом ГРС чітко визначено, що до повноважень комісії належить лише питання задоволення або незадоволення акту про порушення, а не питання визначення донарахованих обємів природного газу.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення зі сторони ПАТ «Запоріжгаз», як оператора ГРМ в частині ініціативи влаштування загальнобудинкового ВОГ, складення акту про порушення, процедури його розгляду. Більше того, останнім не доведено жодних порушень діючого законодавства у площині заявлених позовних вимог.

У свою чергу, нарахування (донарахування) обємів природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, у звязку з відмовою позивача від встановлення загальнобудинкового приладу обліку за рахунок Оператора ГРМ, відповідає нормам чинного законодавства України.

З урахуванням зазначеного, підстави для проведення перерахунку донарахованих обємів відсутні.

У відповідності до статті ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Таким чином, рішення комісії про задоволення акту про порушення та факт донарахування обємів спожитого природного газу чи направлення рахунку його оплату, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, є внутрішніми документами підприємства і не встановлюють для позивача будь-яких обовязків, крім рекомендації сплатити вартість донарахованого обєму та відповідно не належать до актів у розумінні ст. 16 ЦК України. Такі документи, не є обовязковими до виконання ненормативними актами, вони лише фіксують факти, а отже, певних обовязків на позивача вони безпосередньо не покладають, а відтак не порушують його права та інтереси.

Оскарження дій ПАТ «Запоріжгаз» лише щодо факту прийняття рішення комісією про задоволення акту про порушення та нарахування (донарахування) обємів природного газу не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту, тому підстав для задоволення заявлених позивачем вимог не має.

Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

ОСОБА_2 визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

За приписами п.п. 2, 3 ст. 1 цього Закону комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) це - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, а лічильник газу це - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам'ятовування та відображення об'єму газу, що проходить через нього.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі до 1 січня 2018 року, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 3 цього Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Статтею 4 цього Закону передбачено, що виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що: здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.

Зазначеними нормами права не закріплено за суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, обовязку з встановлення споживачам категорії населення саме індивідуальних лічильників газу, відповідно саме в квартирах та приватних будинках таких споживачів і що це є виключно єдиним заходом, яким забезпечується населення даної категорії лічильниками газу. Поряд з цим під лічильником газу в розумінні цього Закону слід вважати будь-який засіб вимірювальної техніки без обмеження за критерієм їх функціонального призначення - індивідуальний або загальнобудинковий (на групу споживачів).

У відповідності до вищезазначеного, субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані в термін до 01.01.2018 року для вищевказаної категорії населення, а саме, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних або загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік природного газу такими споживачами.

Вказані приписи Закону кореспондуються з нормами Кодексу газорозподільних систем.

Так, пунктом 10 глави 1 розділу Х Кодекса газорозподільних систем визначено, що установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Особливості організації обліку газу в багатоквартирних будинках та гуртожитках передбачено Кодексом газорозподільних систем в його главі 5 розділу ХІ, де визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ (п. 1 цієї глави).

Пунктом 2 цієї глави передбачено, що у разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно до Тимчасовго положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі Тимчасове положення).

Пунктом 4 Тимчасового положення, рішення про необхідність обєднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

З огляду на викладене суд вважає, що відсутні правові пістави для зобовязання ПАТ «Запоріжгаз» встановити позивача індівідуальний лічильник газу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 249, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя