АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар: Герман Я.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої за дорученням діє ОСОБА_2, ОСОБА_6 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про повернення безпідставно набутого майна.

Посилалися на те, що в травні 2008 року між ними та ОСОБА_3 була досягнута усна домовленість на придбання 24 соток землі (дві земельні ділянки) на їх ім»я, за що ним були перераховані гроші.

Зокрема, перший переказ коштів на суму 4000,32 Євро позивач ОСОБА_1 перерахувала 03 червня 2008 року по системі «WESTERN-UNION» на ім»я ОСОБА_3

Другий переказ грошей на суму 3999,78 Євро позивач ОСОБА_6 перерахував 17 червня 2008 року по системі «WESTERN-UNION» на ім»я ОСОБА_8

Третій переказ грошей на суму 3998,67 Євро позивач ОСОБА_1 перерахувала 03 липня 2008 року по системі «WESTERN-UNION» на ім»я ОСОБА_7

№22ц/794/318/17 Головуючий у 1 інстанції: Вівчар Г.А.

Категорія: 29 Доповідач: Височанська Н.К.

Четвертий переказ грошей на суму 1538,29 Євро позивач ОСОБА_1 перерахувала 15 липня 2008 року по системі «WESTERN-UNION» на ім»я ОСОБА_3

П'ятий переказ грошей на суму 800 Євро позивач ОСОБА_1 перерахувала 19 вересня 2009 року по системі «WESTERN-UNION» на ім»я ОСОБА_4

В загальному позивачами було перераховано коштів на суму 14337,06 Євро, з яких 10337,28 Євро переказала ОСОБА_1, 3999 Євро переказав ОСОБА_6

03 грудня 2014 року ОСОБА_3 повернув позивачу ОСОБА_6 гроші в сумі 1500 доларів США. В подальшому, а саме: 09 січня 2015 року, 14 червня 2015 року, 07 липня 2015 року він повернув кошти окремими сумами в розмірі 1000 доларів США, 500 доларів США, 500 доларів США. Всього він повернув 3500 доларів США. Гроші передавалися через брата позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_9 в присутності відповідача ОСОБА_8, яка зазначила, що гроші в розмірі 3500 доларів США вона повертає в рахунок погашення отриманих нею 3999,78 Євро. Отже, залишок заборгованості ОСОБА_8 перед позивачем ОСОБА_6 становить 24998,63 грн.

На даний час відповідачі не повертають кошти та відмовляються надати будь-які документи по придбанню ними земельних ділянок.

Вважають, що відповідачі набули гроші без існування достатніх правових підстав, оскільки письмової угоди між ними не було укладено, термін повернення грошей не був визначений, а ОСОБА_3 запевнював, що процес виготовлення документів на землю триває.

Просили стягнути:

-з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5538,61 євро, що еквівалентно 160 287 грн. 37 коп.;

-з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 24 998 грн. 63 коп.;

-з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3998,67 Євро, що еквівалентно 115721 грн. 50 коп.;

-з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 800 Євро, що еквівалентно 23152 грн..

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1, в інтересах якої за дорученням діє ОСОБА_2, ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з»явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачами та відповідачем ОСОБА_3 виникли договірні відносини.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Судом установлено, що сторони в усній формі домовились про придбання відповідачем ОСОБА_3 на ім»я позивачів двох земельних ділянок площею 24 сотки.

Отже, фактично між сторонами був укладений договір доручення.

З цією метою позивачами на територію України по системі «WESTERN-UNION» були перераховані грошові кошти, а саме:

-03 червня 2008 року позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 4000,32 Євро (а.с.6)

-17 червня 2008 року позивачем ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_8 3999,78 Євро (а.с.7)

-03 липня 2008 рок позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_7 3998,67 Євро (а.с.7)

-15 липня 2008 року позивачем ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_3 1538,29 Євро (а.с.8)

-19 вересня 2009 року позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_4 800 Євро (а.с.8).

Встановлено, що надіслані відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 кошти були передані відповідачу ОСОБА_3 і за ці кошти він повинен був придбати на їх ім»я земельні ділянки. Представник відповідача ОСОБА_3 визнав ці обставини.

Представник відповідача ОСОБА_3 також визнав той факт, що від позивачів відповідач ОСОБА_3 отримав грошові кошти за період з червня 2008 року по вересень 2009 року в загальному розмірі 14337,06 Євро.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачі помилково направили кошти відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 З матеріалів справи вбачається, що направлення коштів зазначеним відповідачам було свідоме, оскільки позивачі повинні були знати рахунки відповідачів. Крім цього, ці відповідачі є родичами ОСОБА_3 і в самій позовній заяві позивачі зазначають, що гроші перераховувалися для того, щоб ОСОБА_3 підшукав і купив земельні ділянки.

Що стосується доводів позовної заяви та апеляційної скарги про те, що між сторонами була усна домовленість, договору в письмовій формі укладено не було, а тому позов пред»явлений саме з підстав ст.1212 ЦК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.218 ЦК України не додержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Тобто, враховуючи вищевказані норми матеріального права, незалежно від того у якій формі вчинено правочин щодо представництва (виконання доручення) у письмовій чи усній, якщо сторони за ним не оспорюють факт існування такого правочину та підтверджують факт його виконання, такий правочин не може вважатися недійсним чи вважатися недоведеним.

Як вбачається з матеріалів справи, що сторони не оспорювали факт існування договору доручення, відповідно до якого ОСОБА_3 повинен був знайти та оформити право власності на земельні ділянки на ім»я позивачів і для цієї мети він від позивачів отримав 14337,06 Євро.

Отже, зазначені фактичні обставини свідчать про те, що між позивачами та відповідачем ОСОБА_3 виникли договірні правовідносини, що випливають з договору доручення на придбання земельних ділянок.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, частин 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією iз сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Суд першої інстанції, установивши, що між сторонами виникли договірні правовідносини, дійшов вірного правового висновку, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої за дорученням діє ОСОБА_2, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: