Справа № 130/1806/17 Провадження № 22-ц/772/2991/2017Головуючий в суді першої інстанції Заярний А. М.
Категорія 48 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Медяного В.М.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 21 листопада 2010 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2016 року розірвано. У шлюбі народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто (придбано) спільне майно, зокрема: холодильник Самсунг, вартістю 6201 грн., що підтверджується товарним чеком №100043 від 16 вересня 2012 року; диван Лондон, вартістю 5215 грн., що підтверджується товарним чеком №020727 від 13 листопада 2013 року; пральну машину LG, вартістю 3362 грн., що підтверджується товарним чеком №МЗ9-000244 від 16 січня 2013 року; телевізор Філіпс, достеменна вартість якого на момент звернення до суду невідома. Згоди про добровільний поділ майна сторони не досягнули.

Просила поділити майно, набуте нею за час з шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 виділивши їй з урахуванням інтересів малолітньої дитини: холодильник Самсунг вартістю 6201 грн., що підтверджується товарним чеком №100043 від 16.09.2012 року; диван Лондон вартістю 5215 грн., що підтверджується товарним чеком №020727 від 13.11.2013 року; пральну машину LG вартістю 3362 грн., що підтверджується товарним чеком №МЗ9-000244 від 16.01.2013 року, всього на загальну суму 14778 грн. та просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2010 року, однак рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.11.2016 року розірвано (а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження у шлюбі народилась неповнолітня дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), яка згідно довідки квартального комітету «Велика Жмеринка» проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с.8).

Під час шлюбу сторонами було придбано майно, а сааме: пральну машину LG, вартістю 3362 грн., згідно товарного чека №25477 від 16.01.2013 року (а.с.12); холодильник Самсунг, вартістю 6201 грн., що підтверджується товарним чеком №100043 від 16 вересня 2012 року (а.с.13); диван Лондон, вартістю 5215 грн., згідно товарного чеку №020727 від 13 листопада 2013 року (а.с.14).

Згідно кредитного договору від 04.01.2016 року укладеного між «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_2, останньому був наданий споживчий кредит в сумі 10938,06 грн. на придбання товарів, одним з яких є телевізор «Філіпс» вартістю 10449 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.44-45, 47).

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-55цс13 від 19 червня 2013 року, № 6-163цс12 від 20 лютого 2013 року, № 6-88цс12 від 12 вересня 2012 року).

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно п. п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявності у подружжя майна, яке ними було придбано за час перебування у шлюбі, а саме: пральна машина LG, вартістю 3362 грн., згідно товарного чека №25477 від 16.01.2013 року (а.с.12); холодильник Самсунг, вартістю 6201 грн., що підтверджується товарним чеком №100043 від 16 вересня 2012 року (а.с.13); диван Лондон, вартістю 5215 грн., згідно товарного чеку №020727 від 13 листопада 2013 року (а.с.14); телевізор «Філіпс», вартістю 10449 грн., що підтверджується квитанцією та видатковою накладною №5841810 від 04.01.2016 року (а.с.47).

Отже, вище зазначене спільно нажите майно подружжя є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу.

Колегія суддів з врахуванням інтересів малолітньої дитини, яка проживає з мати - позивачем ОСОБА_3, приходить до висновку про визнання права власності за позивачем ОСОБА_3 на пральну машину LG, вартістю 3362 грн., холодильник Самсунг, вартістю 6201 грн., диван Лондон, вартістю 5215 грн. на загальну суму 14778 грн., а за відповідачем ОСОБА_2 право власності на телевізор «Філіпс», вартістю 10499 гривень.

При цьому, колегія суддів також враховує, що виділене у власність майно позивачу (загальна сума 14778 грн.), перевищує розмір виділеного майно у власність відповідачу (10499 грн.), а тому з позивача підлягає стягненню на користь відповідача компенсація вартості майна в розмірі 2139,50 грн. (14778 грн. - 10499 грн. = 4279 грн./2).

У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається в матеріалах справи міститься витяг з договору від 24.07.2017 року про надання правової допомоги ОСОБА_3 адвокатом Боднар Н.Б. (а.с.17), ордер серії ВН №013702 на надання правової допомоги ОСОБА_3 адвокатом Боднар Н.Б. (а.с.18), квитанція №240 від 21.08.2017 року про оплату ОСОБА_3 1000 грн. за послуги адвоката Боднара Н.Б. (а.с.42), розрахунок витрат по цивільній справі на суму 1000 грн. (а.с.43), а тому документально підтвердженні витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі ч.1, 5 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 1344 грн. з яких: за подання позовної заяви 640 грн. та за подання апеляційної 704 грн. слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - пральну машину LG, вартістю 3362 гривень, холодильник Самсунг, вартістю 6201 гривень, диван Лондон, вартістю 5215 гривень, телевізор «Філіпс», вартістю 10499 гривень та здійснити поділ такого майна.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на пральну машину LG, вартістю 3362 гривень, холодильник Самсунг, вартістю 6201 гривень, диван Лондон, вартістю 5215 гривень, на загальну суму 14778 гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на телевізор «Філіпс», вартістю 10499 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 2139 гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати за правову допомогу в розмірі 1000 гривень, судовий збір в розмірі 1344 гривень з яких: за подання позовної заяви 640 гривень та за подання апеляційної 704 гривень.

.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Медяний В.М.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.