САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/2941/16-ц
Провадження № 2/206/50/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням та за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Самарської районної у місті ОСОБА_1 ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради про визнання дій неправомірними, усунення перешкод в користуванні будинком, вселення та встановлення порядку користування житловим будинком ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просить, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні частиною домоволодіння, що знаходиться у м. Дніпро (ОСОБА_1), вул.. Дежньова,10 і є її власністю, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування цим домоволодінням разом із малолітньою дочкою ОСОБА_4, мотивуючи тим, що на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 31.05.2003 року вона є власником ? частини домоволодіння, що знаходиться у м. Дніпро (ОСОБА_1), вул. Дежньова,10. У зазначеному домоволодінні разом з нею зареєстрована, ще її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. У домоволодіння відповідачка з малолітньою дочкою не проживає з грудня 2014 року. На теперішній час ОСОБА_3 разом з дочкою проживає за іншою адресою м. Дніпро (ОСОБА_1), вул. Ярова,2. Витрат повязаних з утриманням домоволодіння відповідачка не несе, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає їй реалізовувати своє право власності. Усунення їй перешкод у користуванні та розпорядженні власністю може бути здійснено лише шляхом визнання ОСОБА_3 та її малолітньої доньки такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В свою чергу відповідачка ОСОБА_3, що дії в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить визнати дії ОСОБА_2 неправомірними, такими що перешкоджають користуванню будинком 10/2, що знаходиться по вул. Дежньова в м. Дніпро (ОСОБА_1), усунути перешкоди в користуванні будинком 10/2, що знаходиться по вул. Дежньова в м. Дніпро (ОСОБА_1) шляхом зобовязання відповідача не створювати фізичних перешкод, вселити її та малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловий будинок №10/2 по вул. Дежньова в м. Дніпро (ОСОБА_1), встановити порядок користування житловим будинком 10/2, що знаходиться по вул. Дежньова в м. Дніпро (ОСОБА_1), виділивши в її користування та малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 житлову кімнату площею 14,1 кв.м., в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 5,6 кв.м., а житлову кімнату площею 7,8 кв.м., кухню площею 6,2 кв.м. і їдальню площею 9,7 кв.м. залишити в загальному користуванні, мотивуючи тим, що вона є донькою ОСОБА_2 Коли в 2002 році мати придбала будинок №10/2 по вул. Дежньова в м. Дніпропетровськ вони стали в ньому разом проживати.13.09.2010 року в неї народилась донька, яка теж разом з нею проживала в спірному будинку. Періодично її мати мешкала за адресою: м. Дніпро (ОСОБА_1), вул.. Марії Ярової,2 зі своїм співмешканцем. Приблизно з середини літа 2012 року її мати перейшла проживати в спірний будинок №10 та періодично відвідувала свого співмешканця з яким підтримувала тісні стосунки. Вона разом з донькою займала найменшу житлову кімнату 5,6 кв.м. 30.10.2014 року помер співмешканець матері та його рідні попросили її мати тимчасово наглядати за будинком №2 по вул. Марії Ярової в м. Дніпро (ОСОБА_1), який належав померлому. Так як на той час її мати уже розпочала проживати з іншим чоловіком в спірному будинку, то попросила її наглянути за будинком померлого та тимчасово перейти туди мешкати. З 01.12.2014 року виконуючи прохання матері, вона з донькою перейшла на тимчасове проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (ОСОБА_1). В травні 2015 року вона намагалась разом з донькою повернутися проживати до спірного будинку, але мати її на територію домоволодіння не пустила, повідомивши, що їй самій потрібно влаштовувати своє особисте життя, а вони їй будуть заважати. В червні 2015 року вона знову намагалася разом з донькою повернутися до спірного будинку, однак ситуації знову повторилась. В серпні 2015 року відповідачка всупереч її волі самостійно привезла її та доньчині речі до будинку №2 по вул. Марії Ярової в м. Дніпро (ОСОБА_1) і залишила за воротами без нагляду просто неба. Таким чином, своїми неправомірними діями відповідачка чинить перешкоди їй та її малолітній доньці в користуванні будинком, тому вона вимушена звернутися до суду з дійсною зустрічною позовною заявою.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Заперечувала проти задоволення зустрічного позову та додатково зазначила, що коли ОСОБА_3 було ще 15-ть років між ними почали виникати конфлікти, оскільки остання пішла з дому та стала мешкати з чоловіком. Вона намагались наладити відносини, однак зробити це так і не вийшло.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнали. Наполягали на задоволенні зустрічного позову та додатково ОСОБА_3 зазначила, що іншого житла вона з донькою не має. Починаючи з 2015 року вона намагалася вселитися разом з донькою до спірного будинку, однак мати їй в цьому чинить перешкоди, не допускає на територію домоволодіння, не дає ключів від будинку.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні вважала, що в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить ? частина домоволодіння по вул. Дежньова в м. Дніпро (ОСОБА_1) (а.с.6,7).

З копії домової книги вбачається, що за адресою вул. Дежньова,10/2, окрім ОСОБА_2, з 26.09.2003 року зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2, а малолітня ОСОБА_4 онукою.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв'язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Заявляючи вимоги про визнання ОСОБА_3 та її малолітньої доньки ОСОБА_4 такими, що втратили право користування домоволодінням за адресую вул. Дежньова,10, позивачка ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачка з грудня 2014 року, тобто понад встановлений ст. 405 ч.2 ЦК України строк, без поважних причин не проживає з донькою у зазначеному будинку

Факт постійного не проживання відповідача ОСОБА_3 в спірному дмоволодінні за адресою вул. Дежньова,10/2 з грудня 2014 року підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також долученими до справи копіями довідок про непроживання та про проживання відповідача ОСОБА_3 за адресою по вул. Ярової,2 (а.с.17,18).

До того ж сама відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала того факту, що не проживає у спірному будинку разом з донькою з грудня 2014 року.

В той же час, як стверджувала в судовому засіданні сама позивачка ОСОБА_2, проживати разом із донькою ОСОБА_3 в спірному домоволодінні вони не можуть у зв'язку з неприязними відносинами, що склалися між ними.

Як пояснили допитані в судовому засіданні свідки, що між сторонами постійно були конфлікти. ОСОБА_7 неодноразово мати виганяла з дому (свідок ОСОБА_8М.). ОСОБА_7 чинить перешкоди у користуванні спірним будинком, не дозволяє в ноьму проживати (свідок ОСОБА_9О.).Катя на прохання матері погодилась проживати в будинку по вул. Яровій. Коли ОСОБА_3 намагалась повернутись додому, то між нею та матірю трапився конфлікт. З якої причини їй невідомо (свідок ОСОБА_10П.).

З приводу перешкоджання позивачем у користуванні спірним будинком відповідачка ОСОБА_3 зверталась до правоохоронних органів, які про проводили з позивачем профілактичну бесіду, що позивачем також не заперечувалося (а.с.50).

Отже, з урахуванням характеру відносин, що склались між сторонами, не можна вважати, що відповідач добровільно залишила спірне домоволодіння та не проживає в ньому без поважних причин, оскільки спільне проживання сторін в одному будинку стало неможливим у зв'язку з неприязними відносинами між ними, а починаючи з травня 2015 року, позивач взагалі перешкоджає відповідачу в користуванні домоволодінням, що позивачем не заперечувалося.

За таких обставин, позов ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 та її малолітньої доньки ОСОБА_4 такими, що втратили право користування домоволодінням по вул. Дежньова,10/2, задоволенню не підлягає.

Натомість суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_3 щодо зобовязання ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні спірним будинком та вселення її з малолітньою донькою до спірного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Враховуючи, що відповідач та її малолітня донька зареєстровані в спірному будинку як члени сім'ї власника, але, з травня 2015 року не мають до нього доступу, що було встановлено судом та підтверджено вище переліченими доказами, суд вважає, що ОСОБА_2 слід зобовязати не чинити відповідачу перешкоди у користуванні спірним будинком та вселити до вказаного будинку ОСОБА_3 разом з її малолітньою донькою.

Вимоги ОСОБА_3 щодо визнання дій ОСОБА_2 неправомірними, такими, що перешкоджають користуванню спірним будинком, суд вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки положенням статті 4 ЦПК України, передбачено,що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це не що інше як передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Вимога про визнання дій неправомірними не є передбаченим законом способом захисту цивільних прав та інтересів. До того ж суд вважає, що само по собі задоволення судом позову ОСОБА_3 у частині зобовязання ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні спірним будинком та вселення її разом із донькою до спірного будинку є достатнім способом відновлення порушених прав відповідача та її дитини.

Щодо спору між сторони про встановлення порядку користування будинком судом встановлено наступне.

Згідно ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Статтею 47 ЖК Української РСР передбачена норма жилої площі, яка встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Як вбачається з технічного паспорту спірний будинок складається з: трьох житлових кімнат, площами 5,6 кв.м., 14,1 кв.м., 7,8 кв.м., кухні 6,2 кв.м., їдальні 9,7 кв.м. (а.с.9).

Як пояснили сторони в судовому засіданні, в житловій кімнаті площею 7,8 кв.м. проживати не можливо, оскільки вона фактично використовується, як коридор. Кімната площею 5,6 кв.м дуже маленька та не має вікон.

Вище судом вже встановлювалось, що в спірному будинку зареєстровано троє осіб, які мають право на проживання в ньому.

Ту кімнату, яку відповідач просить виділити собі разом з донькою в користування 14,1 кв.м., втричі більша за розміром тієї кімнати 5,6 кв.м., яку просить залишити в користуванні позивача.

Члени сімї власника разом з власником мають рівні права щодо користування житловим приміщенням, то запропонований відповідачем порядок користування фактично надає їй пріоритет для проживання у спірному будинку, порушуючи таким чином права самого власника, щодо володіння, користування та розпорядження будинком.

Інші варіанти визначення порядку користування спірним житловим приміщенням сторони не обговорювали та не вважали можливими.

Враховуючи викладені обставини, зокрема, технічну характеристику спірного будинку, кількість зареєстрованих у будинку осіб, нормативи житлової площі, визначити порядок користування спірним будинком згідно із позовними вимогами ОСОБА_3 не вбачається можливим.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 - задвольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком 10/2 по вул. Дежньова в м. Дніпро (ОСОБА_1).

Вселити ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинок 10/2 по вул. Дежньова в м. Дніпро (ОСОБА_1).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко