Номер провадження: 22-ц/785/3677/17
Головуючий у першій інстанції Рева С. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Київська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної шкоди,

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, який було неодноразово уточнено та просить суд Визнати, що відповідачка ОСОБА_3 на земельної ділянці 50, АДРЕСА_1 без належного дозволу, без належного проекту здійснює самочинне будівництво об'єкта нерухомості, дві стіни і три кути якого впритул примикають до розділової правої бокової і тильної меж з суміжною земельною ділянкою НОМЕР_1, яка належить позивачу; інші дві стіни також впритул примикають до розділових меж, без додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, тобто з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права позивача як власника суміжної ділянки. Крім того, позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованого нею об'єкта нерухомості впритул до розділової правої бокової і тильної меж з суміжною земельною ділянкою, на земельної ділянці 50, ділянка № 2, призначеної для садівництва за адресою АДРЕСА_1, встановивши строк 2 (два) місяці. Стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов'язані з оплатою експертизи в розмірі 2871,00 грн. та витрати, пов'язані з оплатою юридичних послуг в розмірі 3000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно двох свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.11.2014 року позивачу на праві приватної власності належить 2/5 частини домоволодіння НОМЕР_1, що складає житловий будинок АДРЕСА_2

ОСОБА_2 стверджує, що земельна ділянка ОСОБА_3 призначена лише для садівництва, тому ОСОБА_3 повинна надати відповідний дозвіл на право забудови.

Крім того, позивач стверджує, що отримання безліч довідок за хабарі на підставі викрадених відповідачем із Держземкадастру та підроблених нею ксероксів технічної документації на ім'я ОСОБА_4, та підробленого нею ксероксу геопідоснови (а не правовстановлюючих документів) з різних інстанцій (які не мають повноважень на вирішення цих питань) є підставою для порушення проти ОСОБА_3 кримінальної справи. В обґрунтування своїх довідок відповідач не надав жодного правовстановлюючого або належним чином оформленого документу відповідної інстанції. Більш того, жодна з інстанцій в підтвердження змісту своїх довідок не зазначає, на підставі яких конкретно наявних документів вони дійшли таким висновкам. У відповідача також такі докази відсутні та немає жодного доказу про вжиті заходи з приводу змісту довідок.

Крім того, позивач зазначає, що по сусідству зі нею проживає відповідач у садовому двохповерховому будинку, розташованому на земельній ділянці, цільове призначення якої є лише садівництво, а не будівництво. Отже, відповідач використовуючи земельну ділянку за нецільовим призначенням, на теперішній час здійснює самочинне будівництво з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права позивач як власника суміжної ділянки.

Так, в наданої відповідачем топографічної зйомці 1997 року видно, що на розділової межі з ділянкою позивача немає ніякої забудови, а в зробленої в січні 2012 року сфотографовано і видно, що ОСОБА_3 навіть не впритул, а конкретно на розділової правої бокової і тільної межі збудувала дві стіни і три кута будинку, зовнішній доступ до яких відсутній. Інші дві стіни впритул примикають до розділової межі.

Оскільки залізобетонний фундамент розділової огорожі між ділянками сторін знаходиться на 5-10 см особисто на земельній ділянці позивача, з яким ОСОБА_3 зробила монолітом фундамент свого будівництва. Внаслідок цього розташований на ділянці позивача фундамент огорожі став частиною фундаменту будинку відповідачки, який будується. Однак, позивач переконаний, що така забудова не відповідає вимогам Державних будівельних норм і правил та ОСОБА_3 заборонено здійснювати будь-які будівельні роботи на її ділянці, цільовим призначенням якої є садівництво.

Позивач зазначає, що двома експертизами встановлено, що це будівництво здійснює негативний вплив на будинок позивача та земельну ділянку, що полягає в тому, що позивач фактично буде позбавлена можливості вільно і безперешкодно проходити з вулиці до будинку, що позбавить її права вільно користуватися належною їй земельною ділянкою. Допущене відповідачем істотне порушення будівельних норм і правил впливає на зручність утримання її ділянки, будинку та споруд, чим були порушені її законні права. Позивач зазначає, що самочинне будівництво сараю спричиняє їй численні незручності, а саме: вона не може користуватися своїм городом, строк дощових вод з даху вможливлює її прохід по дорозі і є загрозою її життю та здоров'ю, а також спричиняє для позивача матеріальну шкоду.

16.12.2016 року до суду було надано заперечення на позовну заяву від ОСОБА_3, яким відповідач просить суд відмовити ОСОБА_6 в позові до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі. Відповідач стверджує, що позовні вимоги позивача с незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні цього позову в повному обсязі, з таких підстав. По-перше, у її власності знаходився садовий будинок, та згідно з правоустановчими документами відповідачу дозволено реконструювати сарай.

По-друге, позивач заявляє, що ОСОБА_3 незаконним шляхом отримала безліч довідок з різних інстанцій, з брехливими відомостями. ОСОБА_6 не посилається на жодні обґрунтовані відомості, встановлені законодавством, а ці відомості ґрунтуються на основі її безпідставних припущеннях.

Крім того, ОСОБА_3 стверджує, що сарай був збудований ще до того, як вона придбала будинок, більше того, її огорожа є вищою ніж сарай. Тому перечисленні позивачем незручності є абсурдними. Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області встановлено, що порушень вимог земельного законодавства України з боку ОСОБА_3 не виявлено, це підтверджено відповідними правоустановчими документами.

Позивач зазначає, що а ні на плані земельної ділянки відповідача, а ні на експлікації назви будівель - крім житлового будинку не зазначено ніякого сараю. Це інформація є неправдивою - наявність сараю підтверджує і наявність довідки Відкритого акціонерного товариства «Одеський верстатобудівельний завод» та експлікація земель за 1997 рік, де чітко видно плани старих споруд та хвіртка.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченні до позовної заяви.

Інші учасники у судове засідання не з'явились, про причину неявки суд не повідомили.

Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено за безпідставністю.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 05.07.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Згідно двох свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.11.2014 року позивачу на праві приватної власності належить 2/5 частини домоволодіння НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_3 належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1. Зазначені земельні ділянки є суміжними та мають спільну межу.

У виїзному засіданні, яке відбулось 16.02.2016 року суддя оглянув земельні ділянки позивача та відповідача, а також огорожу, яка розділяє земельні ділянки між позивачем та відповідачем та встановив, що одноповерхове приміщення, яке належить ОСОБА_3 примикає до огорожі та не виходить за межі земельної ділянки.

Судом було також вірно встановлено, що межу між земельними ділянками не порушено, одноповерхове приміщення не є самочинною будівлею та права позивача, як власника суміжної ділянки, ніяким чином не порушено.

Відповідно до п.1,2 ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п.1,2,3 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 п.1, ч.2, 3, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, обставини, на які посилається ОСОБА_2 ґрунтуються на припущеннях, а отже не можуть бути враховані судом. Таким чином, під час розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу позовних вимог.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1,4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню так як не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Посилання апелянта на те, що суд вийшов за межі позовних вимог та не дослідив і не прийняв до уваги всіх наданих нею доказів, а саме висновки експертиз та інші письмові документи не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Ч.2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 64 ЦПК передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Апелянт, посилаючись на висновки експертиз, надала до суду копії цих висновків та просила їх прийняти до уваги і на їх підставі прийняти рішення про задоволення її позовних вимог, однак, колегія суддів звертає свою увагу на те, що по цій справі не було проведено жодної судової експертизи, надані позивачем копії висновків експертиз були проведені по іншім цивільним справам, які розглядалися судами до подачі цього позову. Судові рішення, що набрали законної сили, та якими були встановлені вказані позивачем обставини, надані не були.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко