Справа № 130/1260/16-ц
Провадження № 2/127/1582/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Конецул О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в червні 2016 року звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.08.2012 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 15000,00 доларів США.

В підтвердження передачі коштів, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була написана розписка.

17.08.2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 власноручно написали та підписали розписку, в якій зобовязувалися повергнути позивачам кошти у сумі 15000,00 доларів США не раніше ніж за два роки, дані кошти позичали з метою придбання житла.

04.12.2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 328250 виданий відділом ДРАЦС по м. Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 477.

З метою отримання коштів відповідно до розписки позивачі неодноразово зверталися до ОСОБА_3, однак на їхні прохання повернути кошти ОСОБА_3 чітко дала знати, що кошти повертати не збирається.

28.04.2016 року позивачами було направлено ОСОБА_3 лист вимогу про повернення коштів відповідно до розписки від 17.08.2012 року, однак дана вимога не була взята до уваги.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках борг у розмірі 7500,00 доларів США, що становить 199200,00 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах борг спадкодавця ОСОБА_5 в розмірі 2500,00 доларів США, що становить 66400,00 грн., стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах 3% річних від особистого боргу перед позивачами в розмірі 5896,00 грн., стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах 3% річних від боргу спадкодавця ОСОБА_5 перед позивачами в розмірі 1912,00 грн., стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 сплачену суму судового збору в розмірі 2735,12 грн., стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вартість проведеної судової почеркознавчої експертизи.

Позивачі та їх представник в ході судового розгляду позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Згідно заяви ОСОБА_4, яка також є представником ОСОБА_2, 11.08.2017 року просила слухати справу у їх відсутність.

Представник відповідача в ході судового розгляду заперечував проти задоволення позову в звязку з недоведеністю. В подальшому в судові засідання позивач та його представник не зявлялись, в звязку з чим суд завершив розгляд справи у їх відсутність.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що син позивачів перевозив речі в м. Теплодар Одеської області. При цьому він був присутній, як в банці з мукою перевозили гроші. За його рекомендацією сторони написали розписку на суму 15000 доларів США. Свідку відомо, що ОСОБА_2 позичив гроші для купівлі житла.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила, що позивачі звернулись до неї, щоб позичити гроші. 16.08.2012 року вона привезла та позичили 10000 доларів США.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 030922 від 11.11.2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 11.11.2006 року (прізвище після реєстрації «Васалатій»).

17.08.2012 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 15000,00 доларів США.

В підтвердження передачі коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була написана розписка.

17.08.2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 власноручно написали та підписали розписку, в якій зобовязувалися повергнути позивачам кошти у сумі 15000,00 доларів США не раніше ніж за два роки, дані кошти позичали з метою придбання житла.

04.12.2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 328250 виданий відділом ДРАЦС по м. Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 477.

З метою отримання коштів відповідно до розписки позивачі неодноразово зверталися до ОСОБА_3, однак на їхні прохання повернути кошти ОСОБА_3 чітко дала знати, що кошти повертати не збирається.

28.04.2016 року позивачами було направлено ОСОБА_3 лист вимогу про повернення коштів відповідно до розписки від 17.08.2012 року, однак дана вимога не була взята до уваги.

Відповідно до ухвали суду від 09.11.2016 року у вищевказаній справі призначалась почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта від 27.02.2017 року № 707/708/17-21 Підписи від імені ОСОБА_5, ОСОБА_3 та рукописні записи у розписці від 17.08.2012 року виконані рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпису від імені ОСОБА_3 біля ініціалів підписанта (позичальника коштів) у розписці від 17.08.2012 року виконаний самою ОСОБА_3 Підпис від імені ОСОБА_5 біля ініціалів підписанта (позичальника коштів) у розпичці від 17.08.2012 року виконаний самим ОСОБА_5 Текст розписки від 17.08.2012 року виконаний ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі № 6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Положеннями ч. 2 ст. 214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між позивачами та ОСОБА_3, ОСОБА_5 та передачу суми позики у відповідному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи Жмеринської міської державної нотаріальної контори № 99/2016 до майна померлого 04.12.2015 року ОСОБА_5 (а.с. 92-110) ОСОБА_5 помер 04.12.2015 року в м. Вінниці, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 337221, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області.

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в тому числі і зобов'язання за договором позики від 17.08.2012 року перед позивачами.

В матеріалах спадкової справи також міститься вимога (претензія) про обовязок спадкодавця.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5 спадщину прийняли спадкоємці за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ч. 1 ЦК України: дружина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки спадкового майна, батьки ОСОБА_2, ОСОБА_4 в розмірі 2/3 часток спадкового майна. Спадщину спадкоємці на час розгляду справи не оформили (свідоцтв про право на спадщину за законом їм не видано).

Згідно ст. 1296 ч. 1, 3 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Певним строком обовязок спадкоємця оформити спадщину не обмежений законодавством.

Згідно ст. 1281 ч. 2 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

14.05.2016 року позивачами було направлено до Жмеринської державної нотаріальної контори вимогу (претензію) про обовязок спадкодавця.

Відповідно до ст. 1282 ч. 1, 2 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно ст. 1267 ч. 1 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ч. 5 ЦК України).

За таких обставин з ОСОБА_3 як одного з позичальників на користь позивачів слід стягнути половину вартості боргу в сумі 7500 доларів США.

хоча ОСОБА_3 не оформила прийняту нею як спадкоємець за законом першої черги спадщину після смерті позичальника ОСОБА_5 (не отримала свідоцтв про право на спадщину за законом), спадщина належить її (1/3 частка з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (04.12.2015 року) відповідно до ст. 1220 ч. 2 ЦК України, а тому є підстави для стягнення з ОСОБА_3 як спадкоємця за законом позичальника ОСОБА_5, який помер 04.12.2015 року, на користь ОСОБА_2, ОСОБА_4 частини боргу відповідно до розписки від 17.08.2012 року у сумі 7500,00 доларів США. Борг спадкодавця ділиться на всіх спадкоємців ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно борг ОСОБА_3, як спадкоємця становить 2500,00 доларів США.

Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг, а також відсотки. Стягнення 3 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобовязаннях.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно наданого розрахунку позивачами про стягнення з ОСОБА_3 3% річних, суд вважає за доцільне стягнути з останньої на користь ОСОБА_2, ОСОБА_4 в рівних частинах 3% річних від особистого боргу позивачами в розмірі 5896,00 грн. та в рівних частинах 3% річних від боргу спадкодавця ОСОБА_5 перед позивачами в розмірі 1912,00 грн.

Пленум Верховного Суду України у пункті 14 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14 роз'яснив судам, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, суд вважає за необхідне визначити заборгованість відповідачів перед позивачем в національній валюті виходячи з офіційного курсу валют станом на момент винесення рішення судом.

Згідно з офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судом рішення, один долар США = 25,692368.

Згідно з частино 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рівних частинах борг за договором позики в розмірі 7500,00 доларів США, що еквівалентно 192692,76 грн., в рівних частинах борг спадкодавця ОСОБА_5 в розмірі 2500,00 доларів США, що становить 64230,92 грн., в рівних частинах 3% річних від особистого боргу перед позивачами в розмірі 5896,00 грн. та в рівних частинах 3% річних від боргу спадкодавця ОСОБА_5 перед позивачами в розмірі 1912,00 грн.

Враховуючи що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2516,00 грн., стягненню підлягають з відповідачів витрати позивача на сплату судового збору в сумі 2516,00 грн., а також витрати, повязанні з проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 3303,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1218, 1220, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в рівних частинах борг в розмірі 7500 доларів США 00 центів, що еквівалентно 192692 гривні 76 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в рівних частинах борг спадкодавця ОСОБА_5 в розмірі 2500,00 доларів США, що становить 64230 гривень 92 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в рівних частинах 3% річних від особистого боргу перед перед ОСОБА_9, ОСОБА_4 в розмір 5896 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в рівних частинах 3% річних від боргу спадкодавця ОСОБА_5 перед перед ОСОБА_9, ОСОБА_4 в розмір 1912 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_4 сплачену суму судового збору в розмірі 2516 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_4 вартість проведеної судової почеркознавчої експертизи в сумі 3303 гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: