№ провадження 2/646/450/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.03.17 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Журавель В.А.
при секретарі - Писаренко Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду, посилаючись на те, що вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З часу розірвання стосунків і дотепер відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у вихованні та догляду за дитиною свідомо не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Позивач має з березня 2017 року по вересень (включно) 2017 року виїхати до Російської Федерації, а саме в м. Боровськ Калужської області для оформлення спадщини після її померлого батька ОСОБА_4, громадянина Росії, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, дана поїздка здійснюється на строк 5-6 місяців, без мети постійного проживання за межами України. Про смерть батька позивач дізналася у квітні 2012 року, на той її дитині виповнилося 2 місяці, тому вона не могла виїхати до м. Боровська. Крім того, після померлого батька позивача ОСОБА_4 залишилась спадщина у м. Луганську, а саме квартира, тому у травні 2012 року позивач звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак оскільки були пропущені строки на прийняття спадщини, позивач була вимушена звернутися до суду, рішенням якого за позивачкою було визнано право власності на квартиру. Виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або на довгострокове перебування за межами України, але відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України без жодних вагомих аргументів. Позивач вважає, що така позиція батька дитини шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Тому позивач просила надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України, а саме до м. Боровськ Калужської області Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 з березня 2017 року по вересень 2017 року з метою оформлення спадщини після померлого батька ОСОБА_4, та дозволити позивачу або її офіційному представнику, без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3 за межі України, а саме до м. Боровськ Калужської області Російської Федерації.
У судове засідання повивач ОСОБА_1 не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки до судового засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове у судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки до судового засідання не повідомив.
Суд, перевіривши матеріли справи, вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 11 грудня 2011 року в них народився син ОСОБА_3 / а. с. 10/. На даний час дитина проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 / а. с. 7/. Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню сина, матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у вихованні та догляду за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає.
В період з березня 2017 року по вересень (включно) 2017 року позвиач має намір виїхати до Російської Федерації, а саме в м. Боровськ Калужської області для оформлення спадщини після її померлого батька ОСОБА_4, громадянина Росії, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Боровськ Калужської області, Росія / а. с. 29-30, 32/. Позивач має намір здійснити поїздку на строк 5-6 місяців, без мети постійного проживання за межами України.
Про смерть батька ОСОБА_4 позивач дізналася наприкінці лютого 2012 року, оскільки він мешкав в іншій державі, тому тільки 26 квітня 2012 року позивач отримала повторне свідоцтво про смерть батька / а. с. 32/. На той момент дитині ОСОБА_3 виповнилося 2 місяці, тому позивач не могла виїхати до м. Боровськ Калужської області.
Оскільки після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина у м. Луганську, у травні 2012 року позивач звернулась до Другої луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки було пропущено строки на прийняття спадщини / а. с. 34/. У зв»язку із чим позивач була вимушена звернутися до Артемівського районного суду м. Луганська, рішенням якого від 18 червня 2012 року позивачу було надано додатковий строк на прийняття спадщини, а рішенням того суду від 26 лютого 2013 року за позивачем було визнано прав власності на квартиру, яка належала ОСОБА_4 на день смерті / а. с. 35-43/.
Як зазначено позивачем виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або на довгострокове перебування за межами України з інших причин, а саме з метою оформлення спадкових справ після смерті батька, однак відповідач ОСОБА_2 безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачкою заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку та не надає згоди на виїзд дитини за межі України без жодних вагомих аргументів. Хоча відсутність згоди батька на тимчасовий виїзд дитини приводить до ускладнення процедури оформлення документів на виїзд неповнолітньої дитини за кордон; переносу запланованих поїздок за межі України; додаткових, незапланованих та безпідставних фінансових затрат.
На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Виходячи з положень ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріальних копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. З Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач у добровільному порядку не надає позивачці згоди на виїзд їх сина за кордон, що порушує права неповнолітньої дитини та позбавляє його можливості фізичного, духовного та морального розвитку, здійсненні позивачкою заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини.
Відповідно до ст. 155 ч. 2 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У зв'язку із чим суд приходить до висновку падати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3 за межі України, а саме до м. Боровськ Калужської області Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 з березня 2017 року по вересень 2017 року з метою оформлення спадщини після померлого батька ОСОБА_4 для чого дозволити їй або її офіційному представнику оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 18, 154-155, 257 СК України , суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України, а саме до м. Боровськ Калужської області Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 з березня 2017 року по вересень 2017 року з метою оформлення спадщини після померлого батька ОСОБА_4.
Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представнику, без згоди батька ОСОБА_2 оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3 за межі України, а саме до м. Боровськ Калужської області РФ, в період з березня 2017 року по вересень 2017 року.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.А.Журавель