Справа №487/3732/16-ц 17.01.2017 17.01.2017 17.01.2017
Провадження №22-ц/784/121/17
Справа № 487/3732/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Павлова Ж.П.
Провадження № 22ц-487/121/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

17 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

-представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Оліон», Товариство з обмеженою відповідальністю «Еллана» про визнання припиненими зобовязань за кредитним договором, договорами поруки та застави,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Банк «Київська Русь», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Оліон», ТОВ «Еллана» про визнання припиненими зобовязань за кредитним договором, договорами поруки та застави.

Позивачі зазначали, що 3 квітня 2013 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Еллана» було укладено договір № 27480-83 відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів підприємства. Ліміт кредитної лінії встановлено у 500000,00 грн. з кінцевим строком повернення коштів - 2 квітня 2014 року. В подальшому умови договору було змінено, а саме збільшено ліміт кредитної лінії до 700000,00 грн. зі строком до 27 лютого 2015 року.

На виконання зобовязань ТОВ «Еллана» за кредитним договором з Банком укладено договори:

-договір поруки № 27490-83 від 03.04.2013 з ОСОБА_5;

-договір поруки № 27492-83 від 03.04.2013з ОСОБА_6;

-договір поруки № 27486-83 від 03.04.2016 з ТОВ «Оліон»;

-договір від 03.04.2013 застави транспортних засобів (легковий автомобіль універсал-В, марки BMW, модель X5, 2011 року випуску та легковий автомобіль універсал-В, марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350, 2008 року випуску, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 375.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2015 по справі № 489/5566/15-ц за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як солідарних боржників 300000,00 грн. заборгованості по кредитному договору № 27480-83 від 03.04.2013 року, 40750,01 грн. процентів, 1000 грн. пені та 79199,99 грн. інфляційних втрат, всього - 420950,00 грн.

28.01.2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договори № 7373-46.3 та № 7366-46.3 строкових банківських вкладів (депозиту), за яким вкладник передав, а Банк прийняв грошову суму у розмірі 46 000, 00 дол. США. та 75000 дол. США, відповідно зі строком їх повернення 2 лютого 2015 року.

20 березня 2015 року в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до банку та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» з заявою про здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями кредитного та депозитними договорами.

Проте, в червні 2016 року позивачі дізнались що Банк звернув до виконання виконавчі листи, видані на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як солідарних боржників 420950,00 грн. заборгованості по кредитному договору № 27480-83 від 03.04.2013 року.

Посилаючись на наведене, вважаючи дії Банку таким, що порушують їх права, оскільки відбулось поєднання боржника і кредитора в одній особі, позивачі, з підстав передбачених ст. 606 ЦК України, просили суд визнати припиненими зобов'язання по кредитному договору від 03.04.2013 № 27480-83, укладеному між Банком та ТОВ «Еллана» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; визнати припиненим договір поруки № 27490-83 від 03.04.2013 укладений між Банком та ОСОБА_5; договір поруки № 27492-83 від 03.04.2013 укладений між Банком та ОСОБА_6; договір поруки № 27486-83 від 03.04.2016 укладений між Банком та ТОВ «Оліон». Також, позивачі просили визнати припиненим договір застави транспортних засобів від 03.04.2013 укладений між Банком та ОСОБА_5

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2016 року позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задоволено.

Визнано припиненими зобов'язання по кредитному договору від 03.04.2013 № 27480-83, укладеному між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Еллана» на загальну суму 420950,00 грн., що складається з 300000,00 грн. заборгованості по кредиту, 40750,01 грн. процентів, 1000,00 грн. пені та 79199 інфляційних шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ОСОБА_6

Визнано припиненими: договір поруки № 27490-83 від 03.04.2013 укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_5, договір поруки № 27492-83 від 03.04.2013 укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_6; договір поруки № 27486-83 від 03.04.2016 укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Оліон».

Визнано припиненим договір застави транспортних засобів від 03.04.2013 укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 375, яким забезпечено вимоги заставодержателя ПАТ «Банк «Київська Русь» за кредитним договором № 27480-83 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.04.2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Київська Русь» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Із апеляційною скаргою також звернулося ТОВ «Універсальна факторингова компанія», яка не була стороною у справі під час судового розгляду, однак вважає, що зазначеним судовим рішенням порушені її права. В апеляційній скарзі ТОВ «Універсальна факторингова компанія» посилається на те, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 грудня 2016 року на підставі поданої заяви ТОВ « Універсальна факторингова компанія» залучена до участі у справі в якості правонаступника прав та обов'язків ПАТ «Банк «Київська Русь».

Перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 3 квітня 2013 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Еллана» було укладено договір № 27480-83 відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів підприємства. Ліміт кредитної лінії встановлено у 500000,00 грн. з кінцевим строком повернення коштів - 2 квітня 2014 року. В подальшому умови договору було змінено, а саме збільшено ліміт кредитної лінії до 700000,00 грн. зі строком до 27 лютого 2015 року.

Належне виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором забезпечувалось договором:

поруки № 27490-83 від 03.04.2013р. з ОСОБА_5;

поруки № 27492-83 від 03.04.2013р.з ОСОБА_6;

поруки № 27486-83 від 03.04.2016р. з ТОВ «Оліон»;

договором від 03.04.2013р. застави транспортних засобів (легковий автомобіль універсал-В, марки BMW, модель X5, 2011 року випуску та легковий автомобіль універсал-В, марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350, 2008 року випуску, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 375.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2015р. по справі № 489/5566/15-ц за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як солідарних боржників 300000,00 грн. заборгованості по кредитному договору № 27480-83 від 03.04.2013 року, 40750,01 грн. процентів, 1000 грн. пені та 79199,99 грн. інфляційних втрат, всього - 420950,00 грн.

28.01.2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено Договори № 7373-46.3 та № 7366-46.3 банківських вкладів, за умовами яких Банк прийняв від ОСОБА_6 на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 46 000, 00 дол. США (договір № 7373-46.3) та в сумі 75000,00 дол. США (договір № 7366-46.3).

16 липня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» у Банку відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про його ліквідацію.

17 липня 2015 року у ПАТ «Банк «Київська Русь» була введена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно довідки № 892/462 від 26.06.2015 року, виданої Миколаївським центральним відділенням ПАТ «Банк «Київська Русь» (МФО 319092, ) на ім'я ОСОБА_6 відкрито рахунки:

-№ 006, залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 75 000,00 дол. США. (Сімдесят п'ять тисяч дол. США. 00 центів.),

-№ 007, залишок коштів станом на 18.06.2015 року

складає 46 000,00 дол. США (Сорок шість тисяч дол.. США 00 центів.)

-№ 003, залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 8 868,29 дол. США (Вісім тисяч вісімсот шістдесят вісім дол. США 29 центів.).

-№ 499, залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 261,31 дол. США (Двісті шістдесят один дол. США 31 центів.).

-№ 503, залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 142, 46 дол. СШ, (Сто сорок два дол. США 46 центів.) (а.с.19).

20 січня 2016 року та повторно 17 червня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ «Банк «Київська Русь» із заявами, адресованими на ім'я уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зарахування зустрічних однорідних вимог, у звязку із набранням законної сили рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2015 року дострокове погашення кредиту за рахунок застави майнових прав, однак йому було відмовлено через уведення в банк тимчасової адміністрації (а.с.21,23,57).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_6 одночасно є як боржником на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2015 року, так і кредитором ПАТ «Банк «Київська Русь» за договорами банківських вкладів, строк виконання договорів банківського вкладу настав, вимоги є зустрічними і однорідними, а тому відбулось припинення зобовязань за кредитним договором, договорами поруки та застави згідно ст. 606 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор. Якщо кожна зі сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона має право вимагати від неї.

Загальні підстави припинення зобовязань визначено у ст. 598 ЦК України, згідно з якою зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін. Отже, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобовязання іншої особи відповідно до будь - якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із субєктів правовідношення у звязку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних субєктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобовязання не залежатиме від волі сторін.

Отже, у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (№ 6-43цс15).

У даній справі поєднання боржника і кредитора в одній особі у розумінні приписів ст. 606 ЦК України не відбулося, оскільки у позивачів та Банку залишаються взаємні зобовязання за договорами поруки, застави та банківського вкладу, що не може свідчити про припинення зобовязання з цієї підстави.

Оскільки позивачі мають статус вкладників та кредиторів за різними договорами, укладеними із Банком, тому не можна вважати, що відбулось поєднання боржника і кредитора, оскільки таке поєднання може бути лише у межах одного і того ж самого договору (зобов'язання), а тому, положення ст. 606 ЦК України, не можуть бути застосовані до даних правовідносин, що виникли між сторонами.

Крім того, у будь якому випадку не може мати місце припинення зобовязань за кредитним договором та договорами поруки.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобовязанням банку перед кредиторами.

Пунктом 8 статті 26 вказаного Закону встановлено, що Фонд не відшкодовує, зокрема кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобовязання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобовязань.

Відповідно до частини 3 статі 46 даного Закону вимоги за зобовязаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Стаття 52 Закону визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів.

Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у звязку з чим припинення зобовязань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону, не допускається.

Така правова позиція викладена у постанові №6-2047цс16 від 21 грудня 2016 року.

Крім того, відповідно до частин першої, четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобов?язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Еллана» свої зобов?язання за кредитним договором не виконало, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2015 року задоволено позов ПАТ «Банк «Київська Русь» й ухвалено стягнути на користь Банку з поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як солідарних боржників по кредитному договору, укладеному між Банком та ТОВ «Еллана» заборгованість за кредитним договором в розмірі 420950 грн. (а.с. 46).

Відповідно до частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобов?язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обовязковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителів, підстав для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України немає.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16.

Тому висновок суду першої інстанції про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителів є помилковим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не звернув належної уваги на наведене та прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, що у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_5 слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК із позивачів підлягають стягненню судові витрати на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» в розмірі 1820 грн., на користь ТОВ «Універсальна факторингова компанія» - 1818 грн. 96 коп., сплачені останніми при подачі апеляційних скарг.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Оліон», Товариство з обмеженою відповідальністю «Еллана» про визнання припиненими зобовязань за кредитним договором, договорами поруки та застави, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» по 910 грн. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальна факторингова компанія» по 909 грн. 48 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :