РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13.12.2017

Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого-судді Козюренко Р.С.

за участі секретаря судових засідань- Левицького М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Львівські автобусні заводи», ТОВ «Сіті транспорт груп» про стягнення невиплаченої заробітної плати, видачу трудової книжки, виплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ТОВ «Львівські автобусні заводи» та ТОВ «Сіті транспорт груп», в якому, з врахуванням уточнених вимог, просить:

-стягнути з ТОВ «Львівські автобусні заводи» () 440 000,00 грн., з яких 200 000,00 грн. - невиплачена заробітна плата, 240 000,00 грн. - виплата за вимушений прогул;

-судові витрати покласти на ТОВ «Львівські автобусні заводи».

Позов мотивує тим, що 01.04.2007 була прийнята на посаду керівника прес-центру ТОВ «Львівські автобусні заводи (наказ №11-КС від 02.04.2007), з 01.04.2011 була переведена у відокремлений структурний підрозділ ТОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду керівника прес-центру, з 24.11.2011 переведена на посаду начальника служби безпеки. Накази про звільнення позивача з роботи не видавались, а навіть якщо видавались, позивач не була з ними ознайомлена. Трудова книжка їй також не була видана. Такими діями ТОВ «Львівські автобусні заводи» порушило її права. Крім цього, ТОВ «Львівські автобусні заводи» не виплачувало їй заробітну плату з травня 2013 року, що стверджується витягом з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України.

Позивач вважає, що ТОВ «Львівські автобусні заводи» зобовязане виплати їй заборгованість із заробітної плати у розмірі середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Позивач у судове засідання не зявилася. Як вбачається із поданої заяви, позовні вимоги, з врахуванням уточнень, підтримує та просить суд здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомляли, при цьому належним чином оповіщені про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву не подавали.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги з врахуванням уточнень слід задовольнити з наступних підстав.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається з копії трудової книжки, завіреної кадровою службою ТОВ «Львівські автобусні заводи», 01.04.2007 ОСОБА_1 була прийнята на роботу у ТОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду керівника прес-центру (підстава - наказ №11-КС від 02.04.2007). 01.04.2011 переведена на відокремлений структурний підрозділ ТОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду керівника прес-центру (підстава наказ від 01.04.2011 №034). 24.11.2011 переведена на посаду начальника служби безпеки (підстава наказ від 24.11.2011 №174вк) /а.с.7/.

Починаючи з травня 2013 року ТОВ «Львівські автобусні заводи» припинило виплачувати заробітну плату позивачу, про що свідчить виписка з системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб за формою ОК-5 із відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1, за підписом начальника управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова ОСОБА_2 /а.с.12/.

Матеріалами справи не спростовується твердження позивача про відсутність доказів звільнення її з роботи та видачі власником або уповноважений ним органом належно оформленої трудової книжки.

Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У силу наведеного, суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком заборгованості з виплати заробітної плати, а саме, середній заробіток позивача становить 10 000,00 грн., що підтверджується відомостями штатного розпису працівників служби безпеки ТОВ «Львівські автобусні заводи» /а.с.8/, розрахунковий період складає 44 місяці з травня 2013 року до грудня 2016 року включно. Відтак, загальний розмір заборгованості з виплати заробітної плати у ТОВ «Львівські автобусні заводи» перед позивачем становить 440 000,00 грн.

Правовідносини щодо оплати праці визначені Главою VII КЗпП України та Законом України «Про оплату праці».

Дні простою повинні бути оплачені відповідно до чинного законодавства, оскільки оплата за вимушений простій за відсутності вини працівника гарантована ст. 12 Закону України «Про оплату праці».

Разом з тим, в чинному законодавстві відсутні будь-які підстави щодо звільнення роботодавця від обов'язку здійснювати оплату за відсутності вини працівника.

Згідно із ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства праці роботодавцем працівник має право звернутися з позовом про стягнення йому належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, «у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник мас право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат».

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відтак, відповідачем ТОВ «Львівські автобусні заводи» порушено вимоги чинного законодавства щодо оплати праці позивача з травня 2013 року по грудень 2016 року включно.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги - задовольнити.

Стягнути з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» (місце знаходження: 03124, м. Київ, Бульвар Івана Лепсе, 6, ) на користь ОСОБА_1 440 000 (чотириста сорок тисяч) гривень, з яких 200 000 (двісті тисяч) гривень невиплаченої заробітної плати та 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень виплати за вимушений прогул.

Стягнути з до ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на користь держави судові витрати у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або з дня отримання його копії.

Суддя Р.С. Козюренко