АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинка О.О.

секретаря Чубрей І.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання місця проживання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 липня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1 у квітні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини.

Зазначала, що шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований

Справа №716/5751/17 Головуючий у 1 інстанції Сірик І.С.

Провадження №22-ц/794/994/17 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 48

виконавчим комітетом Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області 15 січня 2003 року актовим записом №88.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 лютого 2016 року шлюб розірвано.

Вказувала, що з часу припинення сімейних відносин проживає з неповнолітнім ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_2

ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_5 залишилися проживати у АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не дійшли згоди стосовно визначення місця проживання дитини.

Посилалася на те, що з огляду на вік і особисту прихільність неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 до кожного з батьків визначення місця проживання з матір»ю відповідає інтересам неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6

Просила визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 за місцем проживання матері ОСОБА_1

ОСОБА_3 у травні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини.

Зазначав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області.

ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_3.

Неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживають з батьком у будинку АДРЕСА_4

ОСОБА_1, не повідомляючи ОСОБА_3, змінює місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6.

Просив визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_4

Позови об»єднано в одне провадження ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2017 року.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини задоволено, постановлено визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 за місцем проживання матері ОСОБА_1

У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини задовольнити, визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_5, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції керувався положеннями ч.7 ст. 7, ч.1,2 ст.141, ч.2 ст.155, ч.3 ст.157, ч.1-3 ст.160, ч.1 ст.161 СК України і дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 з матір'ю.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що мати ОСОБА_1 має постійне місце проживання, джерело існування, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

При цьому не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю.

Водночас судом першої інстанції ураховано позитивне ставлення неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 до матері, особисту прихільність неповнолітнього ОСОБА_6, вік та інтереси дітей.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 липня 2017 року наведеним нормам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області 15 січня 2003 року актовим записом №88.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 лютого 2016 року шлюб розірвано.

Судом першої інстанції встановлено, що з часу припинення сімейних відносин ОСОБА_1 з неповнолітнім ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_2

ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_5 залишилися проживати у АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом першої інстанції встановлено, що мати ОСОБА_1 має постійне місце проживання, джерело існування, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

Наведене стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 9 березня 2017 року (а.с.19).

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 на незабезпечення ОСОБА_1 житлом.

Відповідно довідки виконавчого комітету Чуньківської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_6 (а.с.14).

Твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 вчиняє протиправні дії, спростовуються повідомленням Заставнівського відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області від28 лютого 2017 року, відповідно якого мали місце звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу спору з визначення місця проживання дитини та права на спілкування ( а.с.51).

Крім того, відповідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Чуньківської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області 6 березня 2017 року №11 ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивної сторони, в сім»ї та побуті поводить себе гідно, з сусідами в добрих відносинах, скарг не надходило.

Водночас судом першої інстанції ураховано позитивне ставлення неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 до матері, особисту прихільність неповнолітнього ОСОБА_6, вік неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, які більше потребують піклування матері, та недоцільність розлученення братів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю.

Відповідно висновку органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області №01-39/21-1034 від 24 травня 2017 року за доцільне змінювати місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 за згодою між дітьми та батькамию

За змістом ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області №01-39/21-1034 від 24 травня року є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей про ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Рішенням Заставнівського раойнного суду Чернівецької області від 10 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу встановлено, що причиною припинення сімейних відносин є скоєння ОСОБА_3 насильницьких дій відносно ОСОБА_1 (а.с.6).

Також висновком органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області №01-39/21-1034 від 24 травня року встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 не бажає проживати з батьком, оскільки батько вчинив по відношенню до нього насильство.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Під час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_6 посилався на те, що боїться батька.

Водночас неповнолітній ОСОБА_8 зазначав про добрі стосунки з матір»ю, проживання з батьком у будинку АДРЕСА_5 тому, що с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області є місцем проживання друзів, висловив бажання проживати в матір»ю в с.Товтри Заставнівського району Чернівецької області.

Отже, згода неповнолітнього ОСОБА_8 на проживання з батьком не є абсолютною.

Ураховуючи наведене, судом першої інстанції обґрунтовано не надано перевагу думці неповнолітнього ОСОБА_8 по відношенню до інших доказів.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить доводів про те, що визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 з матір»ю не відповідає інтересам дітей.

Доводи ОСОБА_3, на які є посилання в апеляційній скарзі фактично зводяться до забезпечення ОСОБА_3 кращих житлово-побутових умов для проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Однак, само по собі посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не з»ясовано можливість проживання ОСОБА_3 тимчасово у батьків у будинку АДРЕСА_7, не дає підстав для висновку про визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 з батьком.

З огляду на наведене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: