Номер провадження: 22-ц/785/709/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Дрішлюка А.І., Гірняк Л.А.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2011 року. Від спільного життя вони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, як зазначає позивач, відповідач не турбується про фізичний та духовий розвиток дитини. Син проживає разом з позивачем. Відповідач не утримує дитину та не надає ніякої матеріальної допомоги.

Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 18.10.2016 року і до досягнення сином повноліття, а саме до 31.05.2031 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2016 року змінити в частині стягнення аліментів з 1/3 частини на 1/4 частини заробітку, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що:

Позивач і відповідач мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Позивач здійснює догляд за дитиною, а відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, являється працездатною особою, має постійне місце роботе у філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», отримує заробітну плату.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела обгрунтованості розміру вимог і не надала суду належних доказів для їх задоволення у визначеному нею розмірі. Відповідач працевлаштований та отримує постійну заробітну плату. При цьому суд врахував розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та розмір середнього заробітку відповідача.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідачем не заперечувалося, що він є батьком неповнолітньої дитини на утримання якої позивач просить стягнути з відповідача аліменти в судовому порядку.

Факт добровільної сплати аліментів на дитини відповідачем в досудовому порядку на підставі усної домовленості сторін, не впливає на право позивача вимагати стягнення аліментів в судовому порядку і на можливість захисту інтересів дитини судом.

Як розяснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»:

- Згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК.Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу (п. 16);

- За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів,суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи (п.17).

Враховуючи викладене, розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, визначений районним судом у частці, яка не перевищує максимально допустимий розмір, встановлений законом.

Предметом незгоди відповідача з рішення районного суду є не само по собі стягнення аліментів, а визначений судом розмір такого стягнення 1/3 частина від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Головним доводом апеляційної скарги є те, що районним судом не було враховано, що відповідач проживає разом зі своєю хворою матір`ю ОСОБА_7, яка потребує його допомоги, оскільки її чоловік та батько відповідача помер, а інших дітей, окрім відповідача, у неї немає. Відповідач зазначив, що лікування матері потребує значних витрат на придбання ліків. Однак, як вбачається з представленої відповідачем виписки з медичної карти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, виданої КУ «ЦПМСД № 10» місце роботи ОСОБА_7 Інфоксводоканал спецавтогосподарство (а. с. 28).

Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких документальних підтверджень про наявність у ОСОБА_7 ступеня інвалідності, дати чергового огляду для її підтвердження чи безстроково, місця роботи, розмір грошового утримання за інвалідністю або про місце її роботи та розмір заробітної плати, відповідач в апеляційній скарзі не навів. Крім того відповідачем не наведені обгрунтування, що його мати є непрацездатною, в тому числі у зв`язку із хворобою, не наведено відомостей про розмір отриманого нею доходу, не надано чеків про вартість ліків, що необхідні для вживання ОСОБА_7, та документальних доказів про щомісячні витрати на утримання квартири та комунальні послуги.

Не були надані відповідачем такі докази і в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції надав оцінку тим доказам, які були надані сторонами та врахував матеріальне становище дитини і платника аліментів та визначив розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, у частці, яка не перевищує максимально допустимий розмір, встановлений законом.

Не наведення відповідачем в апеляційній скарзі вказаних відомостей і не подання відповідних доказів, унеможливлюють перевірку апеляційним судом доводу апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір аліментів дійсно є для відповідача непропорційно великим в контексті того, що він надає допомогу своїй матері, яка потребує такої допомоги за станом здоров`я та відсутністю у неї джерела доходу достатнього для повного задоволення її життєвих потреб з наданням відповідної оцінки справедливості висновку районного суду щодо визначеного розміру аліментів, який стягнуто з відповідача.

В засіданні судової колегії відповідач пояснив, що його заробітна плата після відрахування податків становить 3800 грн. на місяць, його мати дійсно працює в ТОВ «Інфоксводоканал» і отримує заробітну плату 3500 грн., а також будучи пенсіонером крім заробітної плати отримує і пенсію в розмірі, який перевищує 2000 грн.

В засіданні судової колегії позивач пояснила, що вона, як і відповідач та його мати, теж працює в ТОВ «Інфоксводоканал» і отримує заробітну плату 2300 грн.. Проживає вона у квартирі разом з сестрою та малолітнім сином. Батьки позивачки проживають окремо.

Сторони не заперечували проти дійсності відомостей, повідомлених ними у поясненнях наданих в апеляційному суді відносно розміру їх доходів та доходів матері відповідача.

Оцінюючи всі обставини справи у сукупності, судова колегія вважає, що відповідач не довів наведені ним в апеляційній скарзі доводи, зокрема, що встановлений судом розмір аліментів утруднює надання ним допомоги своїй матері у достатньому обсязі без порушення рівня забезпечення необхідних потреб власної життєдіяльності, оскільки відповідачем не представлено документальних доказів про непрацездатність матері, розмір її доходу, обсяг витрат необхідний для придбання ліків на лікування матері відповідача, що дало б змогу оцінити пропорційність розміру стягнутих з відповідача аліментів тим витратам, які є обовязковими, як щодо свого рівня життя так і щодо надання необхідної матеріальної допомоги матері відповідача за умови, що вона такої допомоги від відповідача дійсно потребує. А надані відповідачем пояснення в апеляційному суді щодо розміру доходів його матері взагалі спростовують доводи апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, судова колегія не знаходить підстав для зміни рішення суду в частині визначеного судом розміру аліментів з 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/4 частки в контексті доводів, що наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.

Проте, судова колегія звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Таким чином у разі визначення аліментів у частці від доходу платника аліментів у рішенні суду необхідно зазначати про те, що розмір аліментів, що підлягають стягненню у частці не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Винятком є випадок визначення аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України).

Визначивши розмір аліментів, що підлягають стягненню у частці від заробітку, районний суд у резолютивній частині рішення не зазначив, що розмір аліментів, що стягнуті судом у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ч.2 ст. 182 СК України, хоча в мотивувальній частині рішення, районним судом вказану норму СК України було наведено.

Оскільки виконання рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, де викладається саме резолютивна частина рішення суду, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.11.2016 року в резолютивній частині підлягає зміні з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2016 року змінити та викласти резолютивну частину рішення наступним чином:

«Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 18.10.2016 року і до досягнення сином повноліття, а саме до 31.05.2031 року, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_8