Провадження № 2/127/295/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 січня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Поливаній Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ВРДА ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 міської ради до ОСОБА_5 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Держземагенство у ОСОБА_5 районі, приватний нотаріус ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 міська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Держземагенство у ОСОБА_5 районі, приватний нотаріус ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012р. було передано громадянам у власність земельні ділянки загальною площею 2,0000га, що є рілльою для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі запасу), на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту. Так, на підставі даного розпорядження управлінням Держкомзему у ОСОБА_5 районі Вінницької області видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 723281, цільове призначення для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га. Проте, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року визнано протиправним та скасовано вищевказане розпорядження № 789. Дана постанова була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2014 року.

Також позивач зазначає, що територія, якою розпорядилася ОСОБА_5 РДА межує з м. Вінниця та запроектована під розширення міських територій, а саме для розміщення багатоквартирної та громадської забудови Х мікрорайону м. Вінниці. Оскільки підстава видачі оскаржуваного державного акту була скасована, тому, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним зазначений державний акт. Разом з тим, ОСОБА_6, власниця спірної земельної ділянки, відчужила (продала) земельну ділянку ОСОБА_3, що було посвідчено договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 міська рада звернулася до суду з даним позовом та просить:

-визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 723281, цільове призначення для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0157, виданий ОСОБА_6;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0157, серія та номер: 1045, виданий 12.06.2013р. та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 міського нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_7.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 районної державної адміністрації ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що законодавством визначено підстави припинення права на землю, які є вичерпними, тому така підстава, як скасування рішення орану виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, у Земельному кодексі України не передбачено. Також зазначила, що спірна земельна ділянка була придбана законно, тому підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу недійсним відсутні. Просила відмовити ОСОБА_5 міській раді в задоволенні даного позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов не визнав, надав письмові заперечення та пояснив, що з часу придбання спірної земельної ділянки ОСОБА_3 було здійснено ряд дій, зокрема, розчищення земельної ділянки; виконано винесення меж ділянки в натурі; розроблено проектну документацію на будівництво дачного будинку; підготовлено документи для отримання будівельного паспорту; посипано під'їзди до ділянки щебенем; завезено будівельні матеріали та будівельний вагончик. Також зазначив, що в позові не зазначено, яким чином ОСОБА_5 міська рада буде відшкодовувати шкоду завдану незаконними діями ВМР. Просив у позові ОСОБА_5 міської ради про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення в пресі.

Треті особи Держземагенство у ОСОБА_5 районі та приватний нотаріус ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ВРДА ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації Вінницької області №789 від 05.07.2012р. «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту», було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,1805 га, з них, зокрема, 2,0000 га у власність громадянам для ведення садівництва; передано громадянам у власність земельні ділянки загальною площею 2,0000 га, з них, 2,0000 га рілля, для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі запасу), на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту. Також було зобовязано видати громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту (а.с. 7 Т.1).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 723281, виданого 13 липня 2012 року, на підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_5 районної державної адміністрації №789 від 05.07.2012р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02789, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га для індивідуального садівництва, яка розташована: Вінницька область, Вінницький район, Якушинецька сільська рада (за межами населеного пункту). Кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0157 (а.с. 8 Т. 1).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2014 року по справі № 127/27702/13-а (а.с. 11-12 Т. 1), позов ОСОБА_5 міської ради був задоволений та визнано протиправними та скасовано розпорядження ОСОБА_5 районної державної адміністрації Вінницької області № 789 від 05.07.2012р. «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту». Дана постанова була залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2014 року (а.с. 13-14 Т.1).

Так, зі змісту вищевказаної постанови суду вбачається, що судом було встановлено те, що територія, якою розпорядилась ОСОБА_5 РДА межує з м. Вінниця. Генеральний план розвитку м. Вінниці затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 25.07.1987 року № 259. Відповідно до п. а, б ч.2 розділу 1 даної постанови зазначено, що по територіальному розвитку міста і його забудові, подальший територіальний розвиток міста на площі 7,2 тис. га буде йти за рахунок включення до міської території 110 га сільськогосподарських земель Вінницького району, а також розміщення нового житлового будівництва на вільних від забудови територіях у західній та південній частинах міста, а також за рахунок здійснення часткової реконструкції існуючої малоцінної забудови в окремих районах міста. Згідно діючого на даний час Генерального плану 2007р. дана територія запроектована під розширення міських територій, а саме для будівництва Х мікрорайону м. Вінниці.

Частиною третьою ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Суд звертає увагу на те, що питання про набуття права приватної власності на землю врегульовано в Земельному кодексі України шляхом установлення підстав та порядку набуття відповідного права, а також визначення повноважень органів, компетентних вирішувати питання про передачу земельних ділянок у приватну власність.

Відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Із земель державної або комунальної власності громадяни набувають право власності на землю за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним Кодексом ст. 122 ЗК.

Враховуючи вищевказане, безумовним обов'язком Держави є забезпечення гарантій захисту лише законно набутого права приватної власності на землю, тобто такого, яке набуто внаслідок прийняття компетентним органом законного рішення, ухваленого в результаті неухильного додержання порядку передачі земельної діяльної у приватну власність як самим суб'єктом, що набув право власності, так і компетентним органом, який передав земельну ділянку суб'єкту у приватну власність.

З огляду на вищевказану постанову суду, суд звертає увагу на те, що нею визнано, що ОСОБА_5 районна державна адміністрація не мала права передавати землю в приватну власність ОСОБА_6, то правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 723281, цільове призначення для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий №:01:004:0157 на ім'я ОСОБА_6 повинен бути визнаний недійсним. Дана думка також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 9 грудня 2015 року при розгляді справи №6-1426цс15 про визнання недійсним рішення селищної ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та визнання за державою права власності на землю.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, то судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом також встановлено, що 12 червня 2013 року між ОСОБА_8, діючого від імені ОСОБА_9, діючого від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 83 Т.1). Так, відповідно до умов договору ОСОБА_6 продала та передала, а ОСОБА_3 купила та прийняла земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0157, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Якушинецька сільська рада (за межами населеного пункту) за 80 000 грн. Право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2013 року (а.с. 84 Т.1) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 16.02.2015 року (а.с. 9-10 Т.1).

Судом вбачає, що відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України порушені права ОСОБА_5 міської ради на право набуття спірної земельної ділянки у власність територіальної громади міста. Тобто захисту підлягає не право власності на земельну ділянку, оскільки доказів передачі спірної земельної ділянки у власність територіальної громади м. Вінниці матеріали справи не містять, а майнового права органу місцевого самоврядування, як представницького органу територіальної громади, на право на спірну земельну ділянку.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Частиною першою ст. 142 Конституції України та ч.3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що земля є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховоного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Так, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2014 року у справі № 127/27702/13-а, визнано, що розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 05 липня 2012 року № 789 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту» порушено права ОСОБА_5 міської ради на спірну земельну ділянку, яка відповідно до Генплану має бути передана під розширення міських територій м. Вінниці та призначена для громадської забудови. Отже, даною постановою суду підтверджено зазначене майнове право ОСОБА_5 міської ради, яке порушене, як скасованим розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації, так і договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 12 червня 2013 року. Оскільки після укладення договору купівлі-продажу підстави набуття права власності у ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку відпали, тому у неї і не було підстав розпоряджатися майном, яке їй не належало, а відтак у ОСОБА_5 міської ради виникло право на оскарження договору купівлі-продажу так, стороною якого вона не була, оскільки іншим способом ОСОБА_5 міська рада не може захистити своє майнове право на земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_5 міської ради до ОСОБА_5 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Держземагенство у ОСОБА_5 районі, приватний нотаріус ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути пропорційно витрати на оплату судового збору по 81,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 142 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 215, 216, 657 ЦК України, ст.ст. 81, 116, 158 ЗК України, ч.3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 6 листопада 2009 року, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 міської ради до ОСОБА_5 районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Держземагенство у ОСОБА_5 районі, приватний нотаріус ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 723281, цільове призначення для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий № :01:004:0157 на ім'я ОСОБА_6.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий № :01:004:0157, серія та номер: 1045, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, виданий 12.06.2013 року та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 міського нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_7.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_5 районної державної адміністрації, ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_5 міської ради витрати на оплату судового збору по 81 (вісімдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, у відсутність яких воно ухвалене, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: