Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2017 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Масло С.П.,
за участю секретаря судового засідання Чміль Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої злочином,-
В С Т А Н О В И В :
У судове засідання ОСОБА_1 не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, згоду на проведення заочного розгляду по справі не надав.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог абзацу 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України в редакції від 03.08.2017 року, оскільки виклик здійснювався в період дії старої редакції ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, заперечень та відзиву на позов не надав.
Оскільки позивачем не надано згоду на проведення заочного розгляду по справі, суд вважає за можливе розглянути справу в загальному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року у кримінальному провадженні №612/792/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_2 від призначеного покарання звільнено із випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік. Вирок набрав законної сили 21 січня 2016 року. Цивільний позов залишено без розгляду.

Судом встановлено що 06 червня 2015 року, близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, біля магазину ПП «Гринько», який розташований по вул. Свободи (Радянській), смт Близнюки, Харківської області, зустріли ОСОБА_1 з яким в них на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка. В подальшому ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 почали одночасно завдавати потерпілому удари кулаками в обличчя та в передню ділянку тулуба, нанісши при цьому близько чотирьох ударів кожен. Після отриманих ударів, ОСОБА_1 впав на землю, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 завдали йому ще близько двох ударів ногами по різних частинах тулуба, взутими ногами, чим спричинили, згідно висновку експерта: садна та крововиливи на обличчі, садна на кінцівках, забійно-рвану рану лівої брови, двосторонній перелом нижньої щелепи. За ступенем тяжкості двосторонній перелом нижньої щелепице середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке призвело до тривалого розладу здоровя, інше - легкі тілесні ушкодження. Крім того із вироку вбачається, що допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України визнав повністю, не заперечував факту його вчинення при вищевказаних обставинах, щиро розкаявся у скоєному.

Отже вищезазначеним вироком суду вина ОСОБА_2 в умисному заподіянні ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоровя встановлена. У цьому судовому засіданні ОСОБА_2 також визнав, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 були нанесені так, як це вказано у вироку суду, винним в цьому себе визнає.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової ) шкоди є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів осіб, оскільки передбачене п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 1166 ЦК України, передбачає прямий зв'язок між виною особи та наслідками, які наступили у результаті неправомірних дій особи.

Як розяснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, наявності шкоди, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

У ч.1 ст.1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).

Згідно з ч. 1ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Із випискиз медичної карти №16374 стаціонарного хворого ОСОБА_1 вбачається що в період з 06.06.2015 по 16.06. 2015 він проходив лікування у Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної допомоги. Діагноз: двосторонній перелом нижньої щелепи зі зміщенням фрагментів кістки, забійна рвана рана надбрівної дуги зліва, гематоми, садна обличчя.06.06.2015 проведено операцію двощелепне шинування, ПХО рани.10.06.2015 проведено операцію: двосторонній металоотесинтез нижньої щелепи. Видалення 33 зуба, розтин гематоми (а.с.5).

Письмовою відповіддю на запит від 23.12.205 №4964 з цього ж медичного закладу підтверджено проведення курсу лікування певними медикаментами та використання в процесі лікування медичних препаратів та матеріалів(а.с.6).

Наданий ОСОБА_1 розрахунок витрат у розмірі 2853,44 грн. для придбання медичних препаратів за призначенням лікаря, відповідає наданим копіям чеків (а.с.7-9).

Однак, відповідно до рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року, вказана сума матеріальної шкоди у розмірі 2853,44 грн. була стягнута з ОСОБА_3.

У відповідності до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вимоги позивача щодо відшкодування на його користь завданої майнової шкоди задоволенню не підлягають, оскільки, рішенням суду, яке набрало законної сили, з іншої винуватої особи ОСОБА_3 вже була стягнута матеріальна шкода в повному обсязі, а стягнення цієї ж суми з ОСОБА_2 за рішенням суду по справі, що розглядається, фактично буде подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом із тим, при визначені грошового відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка задала моральну шкоду, якщо вона є підставою для відшкодування, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд, згідно вимог ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд вважає доведеним, що у звязку із протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 той дійсно зазнав фізичних та душевних страждань.

Як встановлено судом протиправними діями ОСОБА_2 ОСОБА_1 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоровя а крім того легкі тілесні ушкодження. Він переніс дві операції: двущелепне шинування, двосторонній металоотесинтез нижньої щелепи, видалення 33 зуба, розтин гематоми. Проводився курс протизапальної та симптоматичної терапії. За таких обставин слід вважати, що він дійсно мав труднощі з прийомом їжі. Був порушений звичний ритм його життя у звязку з тим, що він проходив лікування в стаціонарі лікарні, мав ходити зі швами 14 днів, із шинами 5 тижнів, замінювати тяги 1 раз в 3-5 днів. Крім цього повинен пройти лікування у лікаря-стоматолога за місцем проживання, запобігати переохолодження, запобігати зайвим фізичним навантаженням протягом 4 тижнів. Крім того, дотримуватися дієти, гігієни ротової порожнини, що підтверджено зазначеною вище випискою із медичної карти №16374. Це свідчить і про те, що в період лікування він не міг працювати і в подальшому певний період повноцінно поратися по домашньому господарстві.

Кріт того, враховується характер злочину та його негативні наслідки для позивача.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З врахуванням обставин справи суд вважає за достатнє стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 гривень моральної шкоди, виходячи з принципів розумності та справедливості.

Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує їх з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог ( 30,44 %).

Керуючись п.п.8,9 ч.2 ст. 16, ч.1-4 ст. 23, ст.ст.1166,1167 ЦК України, ст.ст. 12,13, 76, 81, 82, 89, 141, 206, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовнузаяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, такого, що мешкає за адресою: вул. Гагаріна, буд. 32, с. Софіївка-1 Близнюківського району Харківської області, ІПН не відомий) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, такого, що мешкає за адресою: вул. Залізнична, буд. 13 смт. Близнюки Харківської області, ІПН не відомий, паспорт серії МН № 423947, виданий Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області 21.05.2002 року) моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, такого, що мешкає за адресою: вул. Гагаріна, буд. 32, с. Софіївка-1 Близнюківського району Харківської області, ІПН не відомий) на користь держави судовий збір в сумі 194 (сто девяноста чотири) гривні 82 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання рішення 26 грудня 2017 року.

Суддя С.П. Масло