АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/972/17 Головуючий в 1 інстанції - Багрова А.Г.
Провадження №22ц/774/1573/К/17 Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Червоногригорівської селищної ради про визнання права власності на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадщину за законом на земельну частку пай розміром 5,88 умовних кадастрових гектар на території КСП „Дніпро" в смт. Червоногригорівка Нікопольського району, після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову послалась на те, що вона є онукою померлої ОСОБА_2, спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 стала її мати ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті бабусі та матері, оскільки постійно з ними проживала. Нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через недостатність документів.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року, в якому виправлено описку ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року, позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення її позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин справи.

Судом не враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2, яка проживала в АДРЕСА_1, після її смерті залишилась спадщина, що складається з земельної частки (паю) в розмірі 5,88 умовних кадастрових гектар на території КСП „Дніпро" в смт. Червоногригорівка Нікопольського району, що підтверджується сертифікатом серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року. Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_3, яка є матір'ю позивачки, а після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщину прийняла неповнолітня, на той час, позивачка, оскільки як вона, так і її мати постійно проживали в АДРЕСА_1.

Крім того позивач зауважує, що ніхто не оскаржує її право на визнання права власності у порядку спадкування за законом на земельний пай.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів, враховуючи заяву позивача, яка просить розглянути справу у її відсутності, визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердила належними та допустимими доказами той факт, що вона є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 та прийняла спадщину згідно з вимогами ЦК України, в редакції 1963 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК України, в редакції 1963 року, визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК України, в редакції1963 року.

Статтею 548 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 551 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Стаття 525 ЦК України, в редакції 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Стаття 527 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачає, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Стаття 529 ЦК України, в редакції 1963 року, визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2, яка проживала в АДРЕСА_1. (а.с.27)

Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю) в розмірі 5,88 умовних кадастрових гектар на території КСП „Дніпро" в смт. Червоногригорівка Нікопольського району, що підтверджується сертифікатом серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року (а.с. 7).

Згідно відомостей у Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкова справа не заводилась, інформація щодо заповітів та спадкових договорів відсутня (а.с.34-36).

Із листа приватного нотаріуса (а.с.12), вбачається, що ОСОБА_1 не надала доказів спільного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2, а на час відкриття спадщини ОСОБА_1 була з померлою зареєстрована за різними адресами.

Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не підтвердила належними та допустимими доказами того факту, що вона є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 та прийняла спадщину згідно з вимогами ЦК України, в редакції 1963 року.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції не враховано, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_3, яка є матір'ю позивачки, а після смерті матері спадщину прийняла неповнолітня, на той час, позивачка, оскільки як вона, так і її мати постійно проживали в АДРЕСА_1, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_3, яка є матір'ю позивачки, суду не надано.

Крім того, твердження позивача про те, що ОСОБА_3 є донькою померлої ОСОБА_2, не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно витягу реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 22 від 18.07.1952 року, відомості про матір ОСОБА_3, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_4, зазначено - ОСОБА_5 (а.с.39)

Таким чином позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 була донькою ОСОБА_2.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги позивача про те, що ніхто не оскаржує її право на визнання права власності у порядку спадкування за законом на земельний пай, оскільки вказана обставина не є правовою підставою для задоволення позовних вимог.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому, на думку колегії суддів, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: