Справа № 760/7898/17
Провадження № 2/760/4073/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,
03.05.2017 позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача Київської міської ради в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті останньої у складі спадкового майна залишилася 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, належної їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Жотневої районної Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 06.07.1995 №1218.
З метою оформлення права на спадкове майно вона звернулася до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину вищевказаної квартири, з посиланням на те, що нею не виконано дії, які свідчать про прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання додаткового строку, достатнього для прийняття заяви про прийняття спадщини.
Разом з цим вказує, що за життя спадкодавця вона проживала разом з померлою, а після смерті спадкодавця продовжувала проживати та утримувати квартиру. У зв'язку з цим, вважає, що дана спадщина була нею прийнята відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.
Посилаючись на вказані вище обставини позивач просить задовольнити її позовні вимоги.
В судове засідання позивач не з'явилася, через представника подала суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
З огляду на належне повідомлення сторін, третьої особи, суд керуючись ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності позивача, представника відповідача та представника третьої особи, ухваливши заочне рішення, проти чого не заперечує позивач згідно поданої заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, що вбачається із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 20.05.2003, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві.
Позивач ОСОБА_3 є дочкою померлої ОСОБА_5. Зазначена обставина підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а саме, свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 24.12.1947, свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3, свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6, свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 03.10.1963, свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 від 15.10.1983.
Як далі видно з матеріалів справи, за життя ОСОБА_5 на праві власності належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Жотневої районної Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 06.07.1995 №1218.
Отже в наслідок смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на 1/4 вищевказаної квартири.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
З урахуванням вказаних роз'яснень до правовідносин сторін підлягають застосування норми ЦК Української РСР.
Згідно статті 524 ЦК Української РСР передбачалось, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Статетю 527 ЦК Української РСР встановлювалось, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Нормами ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР було врегульовано, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач як дочка спадкодавця є спадкоємцем першої черги та з урахуванням того, що спадкодавцем за життя не залишено заповіту, спадкує в порядку спадкування за законом.
Стаття 548 ЦК Української РСР передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
За правилами статті 549 ЦК Української РСР, визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Позивач зазначила, що прийняла спадщину у порядку визначеному п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР.
Судом встановлено, що зазначене підтверджується достатньою сукупністю даних, які містяться в представлених позивачем письмових доказах, якими є:
-довідка від 04.12.2015 №4692, видана Комунальним підприємством «Керуюч компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», з якої вбачається, що спадкодавець з 1979 року по день смерті була зареєстрованою та проживала за адресою: АДРЕСА_2;
-довідка форми №3 від 01.07.2016 №3456, видана структурним підрозділом ЖЕД №904 Комунального підприємства «Керуюч компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», з якої вбачається, що позивач на даний час являється власником особового рахунку, за яким здійснюється нарахування за житлово-комунальні послуги по квартирі за адресою: АДРЕСА_2;
-рахунками та фіскальними чеками про оплату за житлово-комунальні послуги у 2006 році;
-договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 29.09.1995, за яким позивач взяла на себе зобов'язання, в тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги, пов'язані з утриманням квартири за адресою: АДРЕСА_2.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач у передбачений законом спосіб прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5, до складу якої входить право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1.
Таким чином, відповідно до статті 560 ЦК Української РСР, якою передбачалось, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину, позивач набула права на одержання відповідного свідоцтва.
Судом встановлено, що з метою оформлення права на спадкове майно позивач звернулася до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
Листом завідувача П'ятої Київської державної нотаріальної контори позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири відмовлено, з посиланням на те, що нею не виконано дії, які свідчать про прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання додаткового строку, достатнього для прийняття заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У відповідності до статті 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 386 ЦК, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.
За змістом ст. 392 ЦК, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи обставини наведені вище, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і підлягають задоволенню, оскільки останньою було прийнято спадщину у встановлений законом спосіб, а наданими суду доказами підтверджено її право на спадкування за законом зазначеного майна та відповідні майнові права спадкодавця.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 524, 527, 529, 548, 549, 560 ЦК Української РСР, ст.ст. 328, 386, 392 Цивільно кодексу України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 174, 209, 212-215, 224, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя