АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6042/17 Головуючий 1 інст. Харченко С.М.
Справа № 613/1172/16-ц Доповідач Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Селянського (Фермерського) господарства «Промінь»

на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до Селянського (Фермерського) господарства «Промінь», третя особа Сектор державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

01 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селянського (Фермерського) господарства «Промінь» (далі по тексту СФГ «Промінь») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначав, що є власником земельної ділянки площею 4,5254 га, кадастровий номер :01:002:0216, яка знаходиться на території Полково-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 грудня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2250.

12 березня 2007 року між його батьком (спадкодавцем) ОСОБА_2 та СФГ «Промінь» був укладений договір оренди землі № 169, який був зареєстрований у Богодухівському районному відділі Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр ДЗК Державному комітеті України по земельних ресурсах» 18 грудня 2007 року за № 95, строком на 25 років.

Позивач зазначав, що даний договір оренди його батько не підписував, підпис в договорі виконала його дружина ОСОБА_3, на що в останньої повноважень не було, у звязку з чим вважав, що зазначений договір оренди є недійсним у звязку з відсутністю у ОСОБА_2 внутрішньої волі й волевиявлення на його укладення.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Визнано недійсним договір оренди землі від 12 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Промінь» про передачу в оренду земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0216, що знаходиться на території Полково-Микитівської сільської ради Богодухівського району.

Зобовязано СФГ «Промінь» повернути ОСОБА_1 у володіння земельну ділянку площею 4,5254 га, кадастровий номер: :01:002:0216, що знаходиться на території Полково-Микитівської сільської ради Богодухівського району.

Стягнуто з СФГ «Промінь» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн 20 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, СФГ «Промінь» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на порушення судом норм матеріального права, а саме: судом не прийнятий до уваги той факт, що хоча спірний договір не містить підпису ОСОБА_2, однак про наявність його волевиявлення на укладення договору свідчать фактична передача земельної ділянки відповідачу та отримання орендодавцем орендної плати з 2008 по 2014 роки.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статей 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», статей 202, 203, 207, 210, 215, 387, 627 ЦК України, та тих обставин, що спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_2, а тому зазначений договір підлягає визнанню недійсним.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 4,5254 га, кадастровий номер :01:002:0216, що розташована на території Полково-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, від 01 грудня 2015 року.

Раніше зазначена земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ № 691706 від 20 вересня 2012 року батьку позивача ОСОБА_2, який помер 01 серпня 2014 року.

Наприкінці 2014 року позивачу стало відомо від матері про те, що договір оренди землі підписаний не батьком

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору .

Статтею 93 ЗК України закріплено право оренди земельної ділянки.

Частиною 1 статті Закону України « Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі, статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Отже, зазначений договір є укладеним і оспорюваним на предмет дійсності.

Згідно з частиною 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині 1 статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 15 травня 2017 року № 577/6789 зазначено, що підписи від імені ОСОБА_2 у двох примірниках договору оренди земельної ділянки від 12 березня 2007 року в графі «Орендодавець», в двох примірниках акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 18 грудня 2007 року в рядку «Орендодавець», в двох примірниках акту прийому-передачі земельної ділянки від 18 грудня 2007 року в графі «Акт підписали» ліворуч рукописного запису (ОСОБА_1І.) виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 212-231).

Апеляційний суд приймає за письмовий доказ зазначений висновок судово-почеркознавчої експертизи і вважає, що позивачем доведено, що договір оренди земельної ділянки від 12 березня 2007 року власник земельної ділянки - ОСОБА_2 не підписував, що є порушенням вимог частини 3 статті 203 ЦК України і дає підстави для визнання договору недійсним.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 щороку отримував орендну плату за користування землею.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Як розяснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним.

За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку про те, що спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_2, а тому він є недійсним, а посилання відповідача на отримання спадкодавцем позивача орендної плати за користування землею протягом 2008-2014 років відноситься до стадії виконання договору, який судом визнаний недійсним і не створює для нього правових наслідків.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги СФГ «Промінь» на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суд першої інстанції без змін, згідно статті 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства «Промінь» відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_4