АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді: Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Волошиної В.М.,

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Тарана В`ячеслава Олександровича на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 16 грудня 2015 року,

встановила:

14.01.2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» ( далі- ПАТ Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/4870 від 20 грудня 2007 року в сумі 13 344 533,23 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 20 грудня 2007 року було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/4870, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 499 000 доларів США на строк до 19.12.2022 року зі сплатою 12,75% річних.

ОСОБА_1 порушив графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений п.п.1.1.2 кредитного договору, не здійснив погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, а тому згідно ст. 1050 ЦК України зобов'язаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції.

Станом на 08.10.2014 р. заборгованість за договором кредиту становить 13 344 533,23 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Таран В.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що пункт 4.5 кредитного договору регулює не строк позовної давності, а лише право позивача стягувати всі борги з відповідача достроково. Порушення прав позивача мало місце не лише у січні 2010 р., а відбувалось щомісячно у визначену дату внесення кожного платежу, тому позивач не пропустив строк позовної давності, враховуючи, що договір діє до 19 грудня 2022 року і його умови до вказаного терміну є чинними.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених договором, більше ніж 90 днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Крім цього, направлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту в повному обсязі свідчить про зміну строку остаточного виконання зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/4870, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 499 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2022 року та сплатою 12,75 % річних. Підпунктом 1.1.2 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору в розмірі 2 970 доларів США та в грудні 2022 р. - 3010 доларів США з кінцевим терміном погашення 19 грудня 2022 року.

09 червня 2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту №10-29/4870 від 20.12.2007 р., якою сторони дійшли згоди змінити пункт 3.4.1 статті 3 договору щодо права позичальника на дострокове погашення кредиту (частини кредиту) без сплати комісії.

Пунктом 7.4 встановлено, що в разі настання обставин, визначених, зокрема, пунктом 4.5 кредитного договору термін погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав і відповідно позичальник зобов'язаний погасити всі транші кредиту, сплатити відсотки за фактичний час використання траншів кредиту та нараховані штрафні санкції.

Відповідно до підпунктів 3.3.5 та 4.5 цього договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту в строки, визначені п.1.1.2 цього договору. У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.5, 3.3.6 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф .пеню).

Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 вніс 13.01.2010 р.

28.09.2010 р. позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про негайне повернення заборгованості по кредиту та відсоткам у повному обсязі та пені за прострочку платежів, яку останній отримав 26.10.2010 р. (а.с.22-24).

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк посилався на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 08.10.2014 р. склала 846 841,81 доларів США, що еквівалентно 13 344 533,23 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту в розмірі 460 389,98 доларів США, що еквівалентно 7 254 809,19 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 299 707,22 доларів США, що еквівалентно 4 722 775,92 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 34 339,30 доларів США, що еквівалентно 541 117,50 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 52 405,30 доларів США, що еквівалентно 825 800,93 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 29,69 грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно із пунктом 4.5. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.5. (сплата траншів), 3.3.6. (сплата процентів та можливих штрафних санкцій) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом першої інстанції встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 13.01.2010 року, а тому за визначенням пункту 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 13.04.2010 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено в силу вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України на 13.04.2010 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у січні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання і банк мав право з 13.04.2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом, однак позовну заяву подав лише у січні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем у суді першої інстанції (а.с. 86-89).

Після зміни строку виконання зобов'язання до 13 квітня 2010 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Про обізнаність позивача про порушення свого права свідчить письмова вимога останнього від 28.09.2010 р., в якій зазначив про порушення умов договору та вимагав негайної сплати всієї суми заборгованості, що є свідченням того, що строк позовної давності по заявленим вимогам сплив.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251 цс16, пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції при постановлені рішення не було порушено норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Тарана В`ячеслава Олександровича відхилити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/828/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.