АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3552/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/323/К/17 суддя Квятковський Я.А.
Категорія № 26 (1) Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Руденка Іллі Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИЛА:

12.08.2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вказує, що з 06.10.2004 року по 12.07.2016 року пропрацював на підприємстві відповідача, а всього - 11 років 9 місяців, за час роботи на якому ним отримано два хронічних професійних захворювання радикулопітія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязові-тонічним синдромами; хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН першого ст., які відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 18.02.2016 року № 284, виникли з вини роботодавця.

Згідно Довідки МСЕК (серія 12ААА № 016995) від 05.07.2016 року, йому первинно з 21.06.2016 року встановлено 35% втрати професійної працездатності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці.

Виходячи з характеру захворювань позивача, стаціонарного та амбулаторного лікування, йому важко виконувати будь-яку роботу, він страждає на задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель з виділенням харкотиння, важкість у грудній клітині, він обмежений в вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв'язки.

Розмір спричиненої йому моральної шкоди позивач оцінює в 835200 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, яку і просить суд стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» на свою користь.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 18 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб. Також стягнуто ПрАТ«Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. В інший частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачПрАТ«Центральний гірничо - збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення про зменшення суми моральної шкоди до 5000 грн.

В обґрунтування вказує на неврахування судом першої інстанції того, що у п.19 акту розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання не визначено осіб, винних у його виникненні, що свідчить про відсутність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, тому наполягає, що зі сторони роботодавця не вчинено будь-яких протиправних дій.

Вважає, що судом не надано належної правової оцінки поняттю «перевищення гранично допустимого рівня» шкідливих виробничих факторів та поняттю «перевищення оптимального рівня» шкідливих виробничих факторів, адже позивач вказує на звичайні умови праці, які є оптимальними та не можуть призвести до виникнення професійних захворювань.

Також вважає, що судом не взято до уваги те, що позивач є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві та відповідно до Закону Україну «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Крім того, посилався на скрутне матеріальне становище підприємства та пов'язану з цим не можливість останнього відшкодувати позивачу моральну шкоду у визначеному судом розмірі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суду вважає, що оскаржуване рішення відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.05.2016 року (далі - Акт), що позивачу ОСОБА_3 встановлені хронічні професійні захворювання, а саме, радикулопітія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язові-тонічним синдромами, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофісними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (першого-другого ст.), отеоартрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФС) першого ст.; хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст. (а.с.16-19).

Висновком МСЕК від 05.07.2016 року ОСОБА_3 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 35%, з яких 25% - радикулопітія і 10% - хронічний бронхіт, з 21 червня 2016 року до 01 липня 2017 року (а.с.20).

Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання у ОСОБА_3 виникло за обставин роботи в підземних умовах шахти імені Орджонікідзе бурильником шпурів, прохідником, виконував весь комплекс гірничих робіт з проходження гірничих виробок. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, який не забезпечив позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як убачається з п. 17 Акту розслідування професійного захворювання від 12.05.2016 року, причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Умови праці бурильника шпурів за важкістю праці відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за концентрацією пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони - до класу 2 ступеню шкідливості. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 44,6/ при гранично допустимій 25/0. Статичне навантаження за зміну (кг/с) при утриманні вантажу двома руками: 268900 при гранично допустимому рівні 97000. Динамічна робота потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі за переважною участю м'язів плечового поясу: 48,6 при гранично допустимому рівні 23-45. Аеолзоль перевожно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 710% - 5,6 при гранично допустимій до 2,0 (а.с. 16-19).

Вказаним повністю спростовуються твердження апелянта щодо оптимальних умов праці відповідача.

Посилання відповідача на те, що у п. 19 акту розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання не визначено осіб, винних у його виникненні, що свідчить про відсутність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки у вказаному пункті зазначено, що визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 працював у шкідливих умовах протягом 22 років 3 місяців, зокрема, і на підприємстві відповідача. Проте, вказана обставина не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Так само не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачеві в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди, та факт заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди, у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи представника відповідача про відсутність обов'язку у ПрАТ «ЦГЗК» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки з першого січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», згідно з ч. 8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, а отримання ним матеріального відшкодування за рахунок соціальних виплат жодним чином не впливає на право звернутися до роботодавця із вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманим з вини роботодавця професійним захворюванням.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини відповідача ПрАТ «ЦГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, період роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Доводи апеляційної скарги щодо скрутного матеріального положення ПрАТ «ЦГЗК» колегією суддів до уваги не беруться, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, оскільки при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд має виходити з глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а не з фінансової можливості роботодавця здійснити таке відшкодування.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані та відповідають дійсним обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Тернівського районного суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін на підстві ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

Л.В. Митрофанова