АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Маринченко М.М.
№22-ц/796/ 894/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №756/7437/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Левенця Б.Б., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «МістоБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МістоБанк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивач ПАТ «МістоБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4 та перейшла в порядку спадкування за законом до ОСОБА_2.

В мотивування вимог посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.05.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в розмірі 322 727,58 грн. за рахунок заставленого майна. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2010 року вказану заборгованість стягнуто з позичальника ОСОБА_3, виконання стягнення вирішено забезпечити звернувши стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, власниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_4

20 червня 2011 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів №2-475/1-10, виданих 19.01.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва щодо боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, на підставі чого 15.08.2012 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві винесено постанову про зупинення виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_4

Позивач звертався із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, проте ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2012 року позивачу було відмовлено в її задоволенні. Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві від 04.06.2013 року виконавче провадження щодо ОСОБА_4 - закінчено.

Спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2, яка прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, у зв'язку з чим до неї перейшло право власності на належну померлому 1/2 частину квартири. Станом на дату складання позовної заяви свідоцтво про право на спадщину нею не отримано.

Отже, Банк має право на задоволення своїх вимог у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку», звернувши стягнення на Ѕ частину квартири, що належала померлому ОСОБА_4

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ «МістоБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що ОСОБА_2, як дружина, є спадкоємцем першої черги померлого іпотекодавця ОСОБА_4, прийняла спадщину після його смерті шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, і до неї в порядку спадкування за законом перейшло право власності на предмет іпотеки - Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4, тому вона відповідає за задоволення вимоги іпотеко держателя в межах вартості предмета іпотеки.

В судове засідання представник позивача ПАТ «МістоБанк» не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Апеляційним судом м. Києва вже прийнято рішення від 04.10.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки і після смерті ОСОБА_4 правовідносини між банком та відповідачем ОСОБА_2, як спадкоємцем померлого боржника ОСОБА_4, регулюються статтями 1281 та 1282 ЦК України, які визначають порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця та порядок і межі задоволення спадкоємцем вимог кредитора.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що Апеляційним судом м. Києва 04.10.2010 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.05.2010 року та ухвалено нове рішення, яким розірвано кредитний договір №137/Ф-USD від 18 грудня 2007 року, укладений між ПАТ «Місто Банк» та ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Місто Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 322727,58 грн. Виконання стягнення забезпечено шляхом звернення стягнення на майно за укладеним між ПАТ «Місто Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 договором іпотеки від 18 грудня 2007 року, а саме на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2.

Постановами державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 20 червня 2011 року відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих листів №2-475/1-10, виданих 19.01.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва щодо боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В ході виконавчого провадження 01 грудня 2011 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20 червня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_4, 07 грудня 2011 року ОСОБА_2 подала до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка. Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися.

Згідно листа Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори від 26.10.2012 року, адресованого банку, спадкоємицею майна померлого 19.06.2011 року ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2, якій також було направлено повідомлення про зміст претензії банку.

Листом від 27 серпня 2012 року відповідач повідомила позивача, що для того, щоб реалізувати квартиру та задовольнити вимоги банку необхідно оформлення нею спадщини на своє ім'я, проте без зняття арешту та інших обмежень таке оформлення неможливе.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року у задоволенні заяви ПАТ «Місто Банк» про заміну сторони виконавчого провадження з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві від 04.06.2013 року виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_4 закінчено у зв'язку зі смертю боржника та відмовою суду в задоволенні заяви банку про заміну сторони виконавчого провадження.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 листопада 2013 року Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, до зняття арешту на нерухоме майно.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи -іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотеко держателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-33цс15.

Разом з тим, суд не може звернути стягнення на майно померлого ОСОБА_4, оскільки Апеляційним судом м. Києва вже прийнято рішення від 04.10.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, у справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач як спадкоємець після смерті ОСОБА_4 не може прийняти спадщину - Ѕ частину спірної квартири, оскільки вона обтяжена арештом.

Таким чином, вірним є висновок суду про те, що після смерті ОСОБА_4 правовідносини між банком та відповідачем ОСОБА_2, як спадкоємцем померлого боржника ОСОБА_4, регулюються статтями 1281 та 1282 ЦК України, які визначають порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця та порядок і межі задоволення спадкоємцем вимог кредитора.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «МістоБанк» - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді