У Х В А Л А

12 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_5 про стягнення пені, індексу інфляції та трьох процентів річних,

в с т а н о в и л а :

Октябрський районний суд м. Полтави рішенням від 19 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «СК «Провідна» задовольнив частково, стягнув з ПАТ «СК «Провідна» на його користь пеню в розмірі 17 тис. 389 грн 56 коп., три проценти річних у розмірі 1 тис. 779 грн 86 коп. та індекс інфляції в розмірі 27 тис. 9 грн 21 коп.; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовив, вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд Полтавської області 29 жовтня 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким стягнув із ПАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_4 три проценти річних у розмірі 1 тис. 704 грн 92 коп., індекс інфляції в розмірі 27 тис. 9 грн 21 коп.; провадження у справі в частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені, індексу інфляції та трьох процентів річних закрив; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 17 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПП «СК «Провідна» про стягнення пені.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 5 жовтня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ПАТ «СК «Провідна» відхилила, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року залишила без змін.

У грудні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі судових рішень з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 549, 599, 611, 631 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня, 23 березня 2016 року та постанову Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Залишаючи в силі рішення суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції виходив із наявності підстав для стягнення з ПАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_4 трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки ПАТ «СК «Провідна» прострочило виконання зобов'язання з виплати страхового відшкодування. Також суд зазначив про те, що правові підстави для стягнення пені відсутні, оскільки строк договору добровільного страхування наземного транспорту закінчився, а страховою компанією було погашене боргове зобов'язання. Крім того, рішенням суду вже стягувалася сума пені за прострочення виконання зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами у справі, станом на час звернення до суду з цим позовом, вже не пов'язані з договірними та зобов'язальними.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року (№ 6 - 1252цс16) міститься правовий висновок про те, що виходячи із положень статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. При цьому суд зазначив, що у справі, яка переглядалась, суди дійшли помилкового висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання законом не передбачено.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня та 23 березня 2016 року, наданих заявником на підтвердження підстави для перегляду судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, суд, врахувавши вказаний висновок Верховного Суду України, скасував судові рішення судів попередніх інстанцій на підставі статті 338 ЦПК України і направив справи на новий судовий розгляд, оскільки судами порушено норми процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Порівняння судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_5 про стягнення пені, індексу інфляції та трьох процентів річних за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк