Справа № 161/7773/16-ц Провадження № 22-ц/773/92/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Шевчук Л. Я.,

суддів Грушицького А. І., Федонюк С. Ю.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочено ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 22 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем своєчасно не погашено заборгованість за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 14900,34 грн. і складається з наступного: 568,12 грн. заборгованість за кредитом, 9796,49 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3350,00 грн. заборгованість по пені та комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 685,73 грн. штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач і просить стягнути з відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу позивача заперечив та просив її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим суд відмовив в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.

Судом першої інстанції із матеріалів справи та пояснень сторін встановлено наступне.

22 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8, 9).

Як убачається зі змісту анкети-заяви від 22 серпня 2011 року, відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с.8) погодилася з тим, що анкета-заява разом із памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір між нею та банком про надання банківських послуг. Також відповідач ознайомилась та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, зобовязується виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частина 1 ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем до своєї позовної заяви додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с.10-33). Відповідно до п. 1.1.7.31. вказаних Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності відносно вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів та витрат банку становить 50 років. Пунктом 1.1.7.41. визначено, що договір діє без обмеження строку, згідно пункту 1.1.7.42. сторони визнають, що дія договору припиняється в момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого в рамках дії договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні користування послугами банку, передбачених договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що Умови та правила про надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31. яких установлено позовну давність тривалістю в пятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не підписані особисто позичальником, а тому істотна умова кредитного договору як строк позовної давності терміном 50 років не вважається такою, яка погоджена між сторонами договору.

Крім того, в анкеті-заяві, підписаній позичальником також відсутня домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Разом з тим, пунктом 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно.

Суду апеляційної інстанції представником позивача надано інформацію по картковому рахунку № 479781 (карта універсальна), з якої убачається, що карта клієнту ОСОБА_5 була відкрита 07.06.2011 року, строк дії карти по червень 2015 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 14 червня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

З розрахунку заборгованості по кредиту та виписки по рахунку вбачається, що відповідачем періодично здійснювалось погашення заборгованості по кредиту, останній платіж було здійснено 11.12.2012 року в сумі 99,47 грн. та по відсотках в сумі 40,46 грн. (а.с.6-7, 76-81).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використання кредитної картки «універсальна», 30 днів пільгового періоду», термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.9).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності з врахування строку дії карти по червень 2015 року не відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 19 березня 2014 року в справі № 614цс14).

На підтвердження своїх заперечень щодо пропуску позивачем строку позовної давності відповідач будь-яких доказів суду не надала, в тому числі і не надала суду картку, за якою вона отримала кредитні кошти.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 14900,34 грн. (чотирнадцять тисяч девятсот гривень тридцять чотири копійки), з яких: 568,12 грн. заборгованості за кредитом, 9769,49 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3350,00 грн. пені та комісії, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 685,73 грн. штрафу (процентна складова).

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 в користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» 1378,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді