Справа № 202/5012/17
Провадження № 2/202/2360/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

відповідача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 31 грудня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого також мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На день подання позову діти проживають разом із сторонами, шлюб між якими не розірвано. Позивач не може забезпечити належний рівень життя спільних дітей сторін. Відповідач бере участь в утриманні неповнолітніх дітей в добровільному порядку та бере участь у їх вихованні, однак не може надавати належну матеріальну допомогу, оскільки він вже сплачує аліменти на утримання дітей від першого шлюбу, оскільки Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітків щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, до його повноліття, та на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, до її повноліття. Відповідач є працездатним, здоровим та працює на чотирьох роботах: ПБМП «Строїтель-П», «НВП «Сервіс Комплект», ТОВ «Рім-Буд», ТОВ «ІР Днепр». На підставі викладеного просила суд стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а також зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року з 1/3 на ? частину від усіх видів заробітку.

Ухвалою суду від 27 вересня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2

Позивач в судове засіданні не з'явився, надавши суду письмову заяву за якою просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначивши, що він бере участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в добровільному порядку та бере участь у їх вихованні, однак не може надавати належну матеріальну допомогу, оскільки він вже сплачує аліменти на утримання дітей від першого шлюбу, оскільки рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітків щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, до його повноліття, та на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, до її повноліття

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що права позивача відповідачем ніяким чином не порушені, оскільки сторони проживають разом, відповідач утримує позивача та їх спільних дітей, а позов заявлений лише для того, щоб зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року. Разом із цим ОСОБА_3 є неналежний позивач в такій категорії справ, а ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.

Заслухавши думку сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 330386 від 03 березня 2011 року.

З 31 грудня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-КИ № 217202 від 31 грудня 2011 року.

Від шлюбу сторони мають ще одну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 330385 від 02 березня 2011 року.

На час розгляду справи шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не розірвано, останні разом із дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають разом однією сімьєю, мають спільний бюджет та ведуть спільне господарство.

Відповідач бере участь в утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в добровільному порядку та бере участь у їх вихованні, що підтверджується поясненнями сторін, а також копією акту обстеження умов проживання від 21 червня 2017 року, виданиого службою у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_2 (третья особа по справі) має ще двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягується аліменти в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітків щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, до його повноліття, та на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, до її повноліття.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1,2 ст.13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно зі ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен із подружжя має рівні цивільні права та обовязки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають разом зі своїми дітьми однією сімєю, мають спільний бюджет, відповідач бере участь у матеріальному утриманні дітей.

Тобто, у судовому засіданні сторони підтвердили той факт, що відповідач регулярно та добровільно утримує неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5, втім внаслідок виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року про стягнення аліментів з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, коштів відповідача на утримання дітей від другого шлюбу недостатньо.

Суд не може приймати до уваги такі доводи сторін, оскільки судові рішення є обовязковими для виконання та утримання своїх дітей від іншого шлюбу є беззаперечним обовязком відповідача незважаючи на розірвання шлюбу між батьками таких дітей.

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, ст.181 СК України, яка визначає способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Разом із цим, позивач, відповідач та їх діти проживають однією сімєю, мають спільний бюджет, відповідач бере участь в утриманні та вихованні дітей.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей.

Щодо позовних вимог про зменшення розмірів аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року, суд приходить до висновків про їх необґрунтованість з огляду на наступне.

Як вже зазначалось судом вище рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітків щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, до його повноліття, та на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, до її повноліття.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення вищезазначеної статті належним позивачем в цій категорії справ є особа з якої стягуються аліменти, тобто ОСОБА_1, а відповідачем - особа на користь якої стягуються аліменти, тобто ОСОБА_2

Разом із цим позовні вимоги про зменшення розміру аліментів за вищезазначеним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року подано ОСОБА_8 до ОСОБА_1, що не відповідає вимогам СК України.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та зменшення розміру аліментів у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: - позивачі у справах про стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 9,48, 51 Конституції України, ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 1-2, 7, 13, 15, 18, 141, 155, 157, 180-183 СК України та ст. ст.1, 3-4, 8, 10-11, 15, 30, 57-61, 64, 79, 88, 107, 110,131, 179, 212-214, 215, 224-226, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, про стягнення аліментів відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.