Провадження № 2/761/5497/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Третя київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач, КМР), третя особа: Третя київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла бабуся позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом від 25.10.1999 року, за яким ОСОБА_2 заповіла позивачу все своє майно, де воно б не було, і з чого не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.

Позивач також є власницею ? частини квартири АДРЕСА_1, а померла - власницею іншої ? частини квартири.

ОСОБА_3 з липня 2000 року змінила адресу проживання та переїхала з АДРЕСА_2, де вона зареєстрована до АДРЕСА_1 щоб доглядати за бабусею ОСОБА_2, яка перебувала у тяжкому стані.

Позивач зазначала, що вона фактично прийняла спадщину у зв'язку із тим, що на момент смерті бабусі ОСОБА_2, вона постійно проживала з нею та продовжила проживати в квартирі і до цього часу. Проте позивач не змогла своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки після смерті бабусі вона перебувала у тяжкому моральному стані та складному матеріальному положенні, а також зазначала, що вона була юридично необізнаною стосовно строків подання заяви про прийняття спадщини, вважаючи що строк - 6 місяців після смерті особи.

Після звернення у 2017 року до Третьої київської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у зв'язку із пропуском строку.

Відсутність оформлення спадкових прав на іншу, належну ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1, створюють позивачеві перешкоди у користуванні належними їй ? частини квартири.

Посилаючись на викладене позивач просила суд визнати її такою, що фактично прийняла спадщину за померлою ОСОБА_2 відповідно заповіту, а саме: ? квартири за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини та визначити для позивача додатковий строк тривалістю два місяці для подання до Третьої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті її бабусі ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та обчислення додаткового строку починати з дня набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд про його задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в раніше поданих запереченнях просив суд розглядати справу за його відсутності, а в задоволенні позову відмовити в частині вимог про визнання позивача такою, що фактично прийняла спадщину, в іншій частині - покладалась на розсуд суду.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4, пояснила суду, що десь у 2000 році позивач переїхала до бабусі і проживає в квартирі до теперішнього часу. Свідок думала, що ОСОБА_1 вже давно оформила спадкові права і причини зволікання із таким оформленням їй не відомі. Також зазначила, що позивач проживала із бабусею, яка хворіла та перебувала у тяжкому стані. Після смерті бабусі свідок декілька разів приїжджала до позивача та бачила, а також під час телефонних розмов сама ОСОБА_1 повідомляла їй, що погано почувається та перебуває в пригніченому стані.

Суд, заслухавши пояснення позивача та допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у місті Києві від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис № 25282 (а.с. 10).

За життя 25.10.1999 року, ОСОБА_2 склала заповіт, за яким вона на випадок смерті зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 9).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є рідною онукою ОСОБА_2

18.03.2017 року Третя київська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1, про неможливість прийняття її заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у зв'язку із пропуском шестимісячного строку, встановленого законом (а.с. 17).

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 та проживала в ній без реєстрації, що також підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 30.01.2017 року № 02/10/07-644 (а.с. 19).

Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За частиною 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так, позивач, посилаючись на фактичне прийняття спадщини просила суд визнати її такою, що її прийняла при цьому також надати їй додатковий строк для прийняття спадщини.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Разом із тим, ОСОБА_1, просила суд визнати її такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на момент її смерті, проте така вимога не може бути задоволена, так як лише за відсутності документального підтвердження про це та відмовою нотаріуса на цій підставі в оформленні спадкових прав суд може вирішити питанні про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Також, відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Щодо іншої вимоги позивача про надання їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, то в даному випадку, позивачем не було надано суду жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, а її посилання про хворобливий тяжкий стан не підтверджений жодним медичним документом.

Окрім того, Верховним судом України також наголошується, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Також, в даному випадку, суд враховує, що з часу відкриття спадщини і до звернення позивача до суду із позовом минуло майже 10 років.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212 та 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах.

З огляду на викладене, суд не вбачає передбачених ч. 3 ст. 1272 ЦК України підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини, тому ця вимога позову задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача в сплаченому розмірі.

На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 1268-1270, 1272, 1273 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Третя київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК