Номер провадження: 22-ц/785/1272/17
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Заїкіна А.П.,

Калараш А.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Третьої одеської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання заповіту недійсним,

встановила:

19 травня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась з позовом до суду, в якому просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та визнати недійсним заповіт від 05 жовтня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 5-23, складений ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5.

Свої вимоги мотивувала тим, що тривалий час знаходилась за кордоном, прибула до м.Одеси в листопаді 2015 року та 18 березня 2016 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, позивач вважає, що заповіт слід визнати недійсним у зв'язку з тим, що особа, на яку його було складено, своє право не реалізувала, так як відповідної заяви про прийняття спадщини не подавала.

Також зазначила, що раніше її прізвище було ОСОБА_3, народилась вона ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1. Батьками в свідоцтві зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

09 лютого 2002 року ОСОБА_9 та ОСОБА_3 уклали шлюб, внаслідок якого ОСОБА_3 змінила прізвище на «ОСОБА_3».

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько позивачки ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.29).

05 жовтня 2007 року ОСОБА_4, бабуся позивачки ОСОБА_3, склала заповіт, в якому розпорядилась усе своє майно заповідати ОСОБА_5. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5-23 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.4).

В матеріалах спадкової справи існує повідомлення нотаріальної контори, адресоване ОСОБА_3, про неможливість видачі свідоцтва про прийняття спадщини, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Крім того, відповідно до довідки (виписки з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) по день смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкодавець ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1. Крім неї у вказаній квартирі ніхто не проживав (а.с.26).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила її вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та у його задоволенні просив відмовити, про що подав до суду відзив (а.с.76).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення, із ухваленням нового про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала суду доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, крім того позов пред'явила до неналежного відповідача.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, судом першої інстанції була витребувана копія спадкової справи № 02-14, заведена після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, з якої вбачається, що 18 березня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Дослідивши обставини справи, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що позивач не надала суду жодних доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, у тому числі тих, на які було посилання в позовній заяві.

Крім того, суд обгрунтовано зазначив, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки у даних правовідносинах державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у справі, так як не має ні матеріальної, ні процесуальної заінтересованості у предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У разі, якщо на думку позивачки, державна нотаріальна контора здійснила порушення її прав та допустила незаконні дії при вчиненні нотаріальних дій, або при відмові від їх вчинення, то зазначені права підлягають захисту шляхом звернення особи до суду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі - ОСОБА_4, та визнання недійсним заповіту, складеного останньою 05.10.2007 року на ім'я ОСОБА_5

Тобто, в даному випадку мається спір про спадкування.

У відповідності до ч.4 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Колегія суддів також повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав, які передбачені ст. 1257 ЦК України, для визнання заповіту недійсним, матеріали справи не містять. Неподання спадкоємцем за заповітом заяви про прийняття спадщини не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Крім того, суд обгрунтовано і правомірно зазначив, з посиланням на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді справ про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не потрібно залучати нотаріуса, державну нотаріальну контору, в якості третіх осіб, адже вони не є учасниками правовідносин із спадкування та заінтересованими особами.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст.33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність відмови ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог.

При цьому колегія суддів зазначає, що ОСОБА_3 не позбавлена можливості захисту своїх прав, які викладені в її позовній заяві, при умові звернення її до суду з позовом до належного відповідача та надання доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

А.П. Заїкін

А.А. Калараш