Справа № 189/1512/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

16.03.2017 рокусмт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чорної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Мотовілова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання довіреності недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання довіреності недійсною, а саме, просила суд визнати довіреність, посвідчену нотаріально державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4Г, зареєстровану в реєстрі за № 998 від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 недійсною із застосуванням наслідків її недійсності.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала наступне.

В період 2007-2008 роки вона проживала однією сімєю з ОСОБА_3 у незареєстрованому шлюбі. 11.01.2008 року ОСОБА_1 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5

У лютому 2008 року позивачка та ОСОБА_3 примирилися і почали вирішувати питання щодо спільного проживання, зокрема, у березні 2008 року ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про намір отримати кредит у банку та викупити продану квартиру позивачки у ОСОБА_5, а, оскільки ОСОБА_1 не була виконана вимога щодо нотаріального посвідчення, то ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 у якості забезпечення кредитного договору передати в іпотеку зазначену вище квартиру. Позивачка погодилася та за порадою ОСОБА_3 видала довіреність ОСОБА_2 від 14.03.2008 року, посвідчену нотаріально,оскільки постійно мешкала у Дніпропетровській області та не мала можливості самостійно реалізувати свої права.

За твердженням позивачки, ОСОБА_3 завірив її, що ОСОБА_2 без її відома не буде здійснювати жодних дій, а у разі вчинення таких дій обовязково і негайно повідомить позивачку і лише після отримання її згоди здійснить такі дії. Окрім того, ОСОБА_3 запевнив ОСОБА_1 у тому, що в разі укладення будь-яких договорів він обовязково її повідомить, та вона повинна бути видати іншу довіреність з чітким зазначенням сторін договору, його повне найменування та дати укладання такого договору та наданням відповідних повноважень представника.

Позивачка у своєму позові стверджує, що під час видачі довіреності ОСОБА_2 не бачила, дані останнього були записані зі слів ОСОБА_3, а державний нотаріус, посвідчуючи довіреність, жодних документів, необхідних для встановлення особи ОСОБА_2 не видавала. Ця обставина, на думку позивачки, підтверджується самою довіреністю від 14.03.2008р., зареєстрованою у Реєстрі за № 998, оскільки остання не містить інформації щодо дати народження та ідентифікаційного номеру платника податків ОСОБА_2

В подальшому позивачка не отримувала від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодних повідомлень щодо отримання кредиту, жодних документів з приводу кредитних відносин. ОСОБА_3 більше не спілкувався з позивачкою, у звязку з чим вона вирішила, що ніякого договору укладено так і не було.

ОСОБА_1 продовжувала мешкати за місцем своєї реєстрації та лише у серпні 2014 року, отримавши копію апеляційної скарги ПАТ «Альфа-Банк», дізналась про те, що ОСОБА_3 отримав кредит та в якості забезпечення своїх зобовязань використав нерухоме майно шляхом укладання іпотечного договору від 14.03.2008 року за дорученням, виданого на імя ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 з ПАТ «Альфа-Банк».

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк», ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області про захист прав споживачів та визнання недійсним договору іпотеки.

Як позивачці стало відомо з матеріалів справи, 14.03.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_6 була відкрита нотаріальна справа за посвідченням іпотечного договору від 14.03.2008р. № 800003342-И.

Відповідно до п.19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка діяла на час вчинення нотаріальних дій) при посвідченні правочинів нотаріусом у текстах правочинів зазначаються: для фізичних осіб ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, для юридичних осіб ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. На підтвердження наявності ідентифікаційного номера (коду) нотаріусу подається відповідна, завірена уповноваженою особою, довідка або витяг, фотокопія якого долучається до примірника правочину,який залишається у справах нотаріуса.

На підтвердження повноважень сторін іпотечного договору нотаріусу були подані: довіреність ЗАТ «Альфа-Банк» № 181/07 від 23.03.2007р. на імя ОСОБА_7; довіреність від 14.03.2008р., реєстраційний номер 998, якою ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 виступати від її імені майновим поручителем за договором майнової поруки та іпотекодавцем за іпотечним договором стосовно належної їй квартири за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд.6. З метою перевірки вказаних довіреностей приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_6 були отримані скорочені витяги з Єдиного реєстру довіреностей.

Витяг з Єдиного реєстру довіреностей № 3621397 від 14.03.2008р. містить інформацію відносно ОСОБА_1, ІдН: НОМЕР_1 та інформацію відносно ОСОБА_2 про відсутність коду: інша причина відсутності коду. При цьому, на думку позивачки, довіреність від 14.03.2008р., реєстраційний номер 998, якою ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2, не містить інформації, на підставі чого встановлено особу останнього, його дата народження, зокрема, відсутня інформація про ідентифікаційний номер ОСОБА_2

Позивачка посилається на ч.1 ст. 238 ЦК України, згідно якої представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, які він представляє.

На думку позивачки, довіреність від 14.03.2008р. не наділяє ОСОБА_2 повноваженнями діяти від імені ОСОБА_1 з метою виникнення прав та обовязків за основним договором від 14.03.2008 року, укладеним між установою банку та ОСОБА_3, оскільки не містить жодного посилання на такий договір.

Позивачка вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зловмисно домовилися з метою отримання кредиту шляхом укладення договору іпотеки за довіреністю від імені ОСОБА_1, оскільки позивачка не була жодним чином повідомлена про наявність укладеного кредитного договору з установою банку, в забезпечення якого укладався договір іпотеки. Про зловмисну домовленість ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за переконанням позивачки, свідчить також той факт, що особа ОСОБА_2 під час посвідчення довіреності не перевірялася взагалі та в цей же час у м. Запоріжжі інша особа почала діяти від імені ОСОБА_1, посилаючись на довіреність від 14.03.2008р. та надаючи нотаріусу можливість встановити його особу шляхом надання паспорту, ідентифікаційного номеру платника податків.

Відповідно до статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним, в звязку з чим позивачка просить визнати довіреність, посвідчену нотаріально державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4Г, зареєстровану в реєстрі за № 998 від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 недійсною із застосуванням наслідків її недійсності.

18.01.2017р. суддею було винесено ухвалу про прийняття до свого провадження вказаної цивільної справи та призначено розгляд справи на 31.01.2017 року.

У відкрите судове засідання сторони та третя особа не зявилися.

24.01.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя ОСОБА_2 з відміткою «повертається для уточнення адреси, адресат вибув, нова адреса не відома».

25.01.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя ОСОБА_3 з відміткою «термін зберігання закінчився за незапитом».

30.01.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя ОСОБА_1 з відміткою «термін зберігання закінчився за незапитом».

Від представника позивачки не надійшло жодних повідомлень; від третьої особи 30.01.2017р. надійшла заява розглядати в її відсутність і винести рішення на розсуд суду.

Розгляд справи ухвалою суду було відкладено на 02.03.2017 року.

10.02.2017 року від представника позивача адвоката ОСОБА_8 (документи, які підтверджують її повноваження, знаходяться у матеріалах справи) надійшла заява з проханням розглянути дану цивільну справу без участі позивача та її представника в заочному порядку; позовні вимоги представник позивачки у заяві підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

03.03.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя ОСОБА_3 з відміткою «по закінченні терміну зберігання».

03.03.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя ОСОБА_1 з відміткою «по закінченні терміну зберігання».

Щодо ОСОБА_2 - суд направив запит для встановлення місця його реєстрації, було підтверджено його адресу реєстрації, зазначеної у позові, однак рекомендовані листи кожного разу поверталися неотриманими.

20.02.2017 року від третьої особи, державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 надійшла письмова заява з проханням цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання довіреності недійсною розглядати у її відсутність. Рішення просила винести на розсуд суду. При винесенні рішення просила врахувати те, що відповідно до абз. 5 п. 146 розділу 16 глави 3 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, що діяла на час посвідчення довіреності, яку позивач просить визнати недійсною, обовязковим є зазначення в довіреності місця і дати складання, прізвища, імені, по батькові, місця проживання представника і особи, яку представляють, що і було дотримано при посвідчені вказаної довіреності.

Ухвалою суду судовий розгляд справи було відкладено на 16.03.2017 року, сторони та третя особа були належним чином повідомлені про місце, час та дату проведення судового засідання. Станом на 16.03.2017 року повістки та копії ухвали, направлені ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 повернулися як не отримані. Від третьої особи 14.03.2017 року знову поступила письмова заява, аналогічного з попередньою заявою, змісту. Від представника позивачки не надійшло жодних повідомлень, була повідомлена належним чином.

15.03.2017 року згідно запиту суду третя особа державний нотаріус Покроської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 надала належним чином посвідчені фотокопії документів щодо посвідчення довіреності, виданої 14.03.2008 року ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_10 у повному обсязі.

Оскільки в судове засідання сторони повторно не зявилися, повідомлені про місце, час та дату проведення судового розгляду належним чином, причини неявки суду невідомі, а у матеріалах справи є заява представника позивача з проханням розглядати справу без участі позивачки та її представника в заочному порядку, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

14 березня 2008 року позивачка ОСОБА_1 видала довіреність ОСОБА_2, посвідчену нотаріально, для реалізації своїх прав. Даний факт, як і факт добровільної видачі довіреності позивачка не оскаржує.

Копія даної довіреності знаходиться у матеріалах справи (а.с. 6), також третя особа (державний нотаріус) надала завірену копію вказаної довіреності ідентичного змісту (а.с. 102).

Відповідно до тексту цієї довіреності, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 виступати від її імені майновим поручителем за договором майнової поруки та іпотекодавцем за іпотечним договором стосовно належної їй житлової квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд. № 06АДРЕСА_2. Для виконання зазначених дій вона уповноважила його подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки і документи, також витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, розписуватися за неї в договорах, представляти інтереси в органах нотаріату та в усіх інших підприємствах, установах, організаціях України з питань укладення іпотечного договору, а також виконати всі інші дії, повязані з виконанням даної довіреності. Довіреність була видана без права передоручення, строком дії протягом року, тобто, до 14.03.2009 року.

Третя особа державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 надала по даній справі: копію довіреності; копію ідентифікаційного номеру ОСОБА_1; копію квитанції про сплату нотаріальних дій; витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (№ витягу 5621397), дата видачі 14.03.2008 року 10:03:00. У графі «дата та час реєстрації» вказано: 14.03.2008, 10:02:58. У графі «представник» зазначено: «ОСОБА_2, причина відсутності коду, інша причина відсутності коду».

Як надалі вбачається з матеріалів справи, 14.03.2008 року у м. Запоріжжі було укладено іпотечний договір № 800003342-И між ЗАТ «Альфа-Банк» та громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який діє від імені гр. ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, кв. 04, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на підставі довіреності, виданої Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, 14.03.2008р. за № 998, що виступає майновим поручителем зазначеного нижче боржника (ОСОБА_3) та надалі іменується «Іпотекодавець».

Надалі, згідно з умовами договору, іпотекодавець (ОСОБА_1Г.) у забезпечення виконання зобовязання боржника (кредит у розмірі 50 000,00 доларів США) передає іпотекодержателю (банку) нерухоме майно (квартиру) загальною площею 54,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8-10). У розділі 9 договору «Найменування, адреса та інші відомості про Сторони» іпотекодавцем вказано ОСОБА_1, підписав за довіреністю від імені якої договір ОСОБА_2 Даний договір, як вбачається з наданої копії та пояснень у позові, був нотаріально посвідчений 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6

У посвідчувальному написі зазначено наступне: договір посвідчено ОСОБА_6, договір підписано у присутності нотаріуса, особи громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність ЗАТ «Альфа-Банк» і повноваження представників, а також належність квартири, яка передається в іпотеку гр. ОСОБА_1 перевірено. Тією ж датою було накладено заборону на відчуження вказаної квартири.

Суд вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 239 ЦК України, правові наслідки вчинення правочину представником правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: недотримання форми, правочин не може суперечити закону, правочин має бути спрямований на настання реальних наслідків. Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, а саме: дефектів змісту правочину; дефектів недотримання форми; дефектів субєктного складу; дефектів волі (невідповідності волі та волевиявлення).

Аналізуючи аргументацію позивачки, суд дійшов наступного висновку: позивачка вважає, що довіреність повинна бути визнана судом недійсною як правочин, що має дефекти змісту, субєктного складу та волі.

У якості дефекту субєктного складу правочину позивачка зазначає, що видана нею довіреність підписана особою, особистість якої не встановлено. Позивачка стверджує, що особистість ОСОБА_2 було посвідчено з його слів, без предявлення документів, які посвідчують особу, а довіреність не містить дати народження ОСОБА_2 та його ідентифікаційного номеру.

Третя особа державний нотаріус ОСОБА_4 посилається на абзац 5 пункту 146 розділу 16 глави 3 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, що діяла на час посвідчення довіреності, яку позивач просить визнати недійсною, згідно з яким обовязковим є зазначення в довіреності місця і дати складання, прізвища, імені, по батькові, місця проживання представника і особи, яку представляють, що і було дотримано при посвідченні вказаної довіреності.

Відповідно до п.146 розділу 16 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, що діяла на час посвідчення довіреності, тобто станом на 14.03.2008 року, нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи на імя однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичним діями, які належить вчинити представникові. Довіреність та її скасування підлягають обовязковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей. У тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові, місце проживання представника і особи, яку представляють.

Таким чином, можна зробити висновок, що видана довіреність відповідає вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, що діяла на час посвідчення довіреності.

Тому посилання позивачки на пункт 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, яка як вона стверджує діяла на час вчинення нотаріальної дії суд не приймає до уваги і робить висновок, що третя особа не порушила вимог закону при вчиненні нотаріальної дії.

Правомірність дій третьої особи державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 підтверджується непрямо і тим фактом, що інший нотаріус, а саме: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 нотаріально посвідчила іпотечний договір, перевіривши повноваження сторін і не знайшовши вад форми або змісту довіреності, про що вказала у своєму посвідчувальному написі (а.с. 10).

Щодо дефектів змісту довіреності - у тексті довіреності зазначено, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 виступати від її імені майновим поручителем за договором майнової поруки та іпотекодавцем за іпотечним договором стосовно належної їй житлової квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд. № 06АДРЕСА_2. Для виконання зазначених дій вона уповноважила його подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки і документи, також витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, розписуватися за неї в договорах, представляти інтереси в органах нотаріату та в усіх інших підприємствах, установах, організаціях України з питань укладення іпотечного договору, а також виконати всі інші дії, повязані з виконанням даної довіреності.

Відповідно до ч.1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, які він представляє.

Суд не вбачає невідповідності дій та (або) перевищення повноважень з боку уповноваженої особи ОСОБА_2, який, власне, зробив те, що вказано у довіреності підписав іпотечний договір від імені ОСОБА_1, за яким вона виступила майновим поручителем та іпотекодавцем за кредитом ОСОБА_3 У чинному законодавстві (на час видачі довіреності) не містилося жодних приписів,в яких би обовязковою умовою дійсності довіреності вказувалося точна назва договору, який треба укласти, його номер тощо. Йдеться лише про чіткий, визначений перелік прав довіреної особи і дій, які вона повинна вчинити.

Також суд не може погодитися із аргументацією позивачки, що довіреність від 14.03.2008 року не наділяє повноваженнями ОСОБА_2 діяти від імені ОСОБА_1 з метою виникнення прав та обовязків за основним договором від 14.03.2008 року, укладеним між установою банку та ОСОБА_3, оскільки не містить жодного посилання на такий договір.

По перше, у матеріалах справи відсутня копія основного договору позивачка її не надала, а в судове засідання, для того, щоб надати суду якісь пояснення з цього приводу, не захотіла зявлятися ні вона, ні представник позивачки.

По друге, в іпотечному договорі є посилання на кредитні зобовязання боржника ОСОБА_3, за якими ОСОБА_1 виступає майновим поручителем та іпотекодателем згідно наданої нею довіреності на імя ОСОБА_2

По третє, у своєму позові позивачка сама зазначає, що на початку березня 2008 року ОСОБА_3 повідомив їй про намір отримати кредит у банку та викупити продану квартиру позивачки у ОСОБА_5, а оскільки ОСОБА_1 не була виконана вимога щодо нотаріального посвідчення, то ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 у якості забезпечення кредитного договору передати в іпотеку зазначену вище квартиру. Позивачка погодилася та за порадою ОСОБА_3 видала довіреність ОСОБА_2 (а.с. 1-2).

Таким чином, суд не знаходить доказів наявності дефектів волі (невідповідності внутрішньої волі позивачки та зовнішнього її волевиявлення), які виразилися у наданні довіреності саме такого змісту для досягнення саме таких цілей.

Посилання ОСОБА_1 на той факт, що ОСОБА_3 її завірив, що ОСОБА_2 без її відома не буде вчиняти жодних дій, а у разі вчинення таких дій обовязково і негайно повідомить позивачку і лише після отримання її згоди здійснить такі дії, у разі укладення будь-яких договорів він обовязково її повідомить, та вона повинна бути видати іншу довіреність з чітким зазначенням сторін договору, його повне найменування та дати укладання такого договору та наданням відповідних повноважень представника нічим не підтверджені, тому суд не може прийняти їх до уваги. Тим більше, що ОСОБА_1 у позові не заперечує, що добровільно надала довіреність на певні, чітко визначені дії підписання іпотечного договору, тому повинна була передбачувати наслідки (а саме, підписання договору) і достеменно встановити підписаний такий договір чи ні. Тим більше, що заборона на відчуження була накладена у день видачі довіреності та підписання договору і та інформацію немає жодної проблеми отримати у реєстрі заборони відчужень.

З матеріалів справи не вбачається жодних підтверджень, що ОСОБА_1 узнала про укладений іпотечний договір лише у серпні 2014 року.

Позиція позивачки, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зловмисно домовилися з метою отримання кредиту, шляхом укладення договору іпотеки за довіреністю від імені ОСОБА_1, оскільки позивачка не була жодним чином повідомлена про наявність укладеного кредитного договору з установою банку, в забезпечення якого укладався договір іпотеки - також не знаходить підтверджень у матеріалах справи.

Як було вже зазначено вище, з позовної заяви вбачається, що позивачка знала про ймовірний кредитний договір ОСОБА_3 з банком, обговорювала з ним (ОСОБА_3В.) можливість виступити майновим поручителем за його кредитом, надала довіреність на укладення від свого імені іпотечного договору під заставу квартири за адресою: АДРЕСА_3, мала всі можливості самостійно перевірити чи був укладений іпотечний договір.

Аргумент позивачки, що про зловмисну домовленість ОСОБА_3 та ОСОБА_2, свідчить також той факт, що особа ОСОБА_2 під час посвідчення довіреності не перевірялася взагалі та в цей же час у м. Запоріжжі інша особа почала діяти від імені ОСОБА_1, посилаючись на довіреність від 14.03.2008р. та надаючи нотаріусу можливість встановити його особу шляхом надання паспорту, ідентифікаційного номеру платника податків також не надходить підтверджень у матеріалах справи.

Окрім відсутності фактичних даних, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що було скоєно кримінальне правопорушення (шахрайство), що позивачка зверталася з цим до органів поліції, відсутні будь-які рішення суду з приводу кредитного та/або іпотечного договору.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись статтями 215, 232, 237, 239 ЦК України, пункту 146 розділу 16 глави 3 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, ст. 10, 15, 60, 88, 197, 224-228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання довіреності, посвідченої нотаріально державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4Г, зареєстровану в реєстрі за № 998 від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 недійсною із застосуванням наслідків її недійсності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: О.В. Чорна