Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6413/15-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права спадкування за законом,

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 23 вересня 2013 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що їх з відповідачем мати була інвалідом 1-ї групи і потребувала сторонньої допомоги. Відповідач протягом 30 років зі спадкодавцем не проживав і допомоги їй не надавав, а тому підлягає усуненню від права на спадкування.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Визнано ОСОБА_4 таким, що має право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, померлої 23.09.2013 року.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове - про задоволення позову. На думку апелянта, судом першої інстанції надано неправильну оцінку доказам у справі, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є дітьми ОСОБА_5, померлої 23.09.2013 року та прийняли спадщину у встановлений законом строк шляхом подання заяви до нотконтори про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1,а відповідач ОСОБА_4 по вул.Л.Українки, 46/30 у м.Житомирі.

Обгрунтовуючи заявлені в суді вимоги, позивач посилалася на те, що відповідач не надавав допомоги матері за життя, а тому не має права на спадкування після її смерті.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для задоволення позову не було.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тобто, при вирішенні даного спору суду належало встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

При цьому безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, суд мав зясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Разом з тим,матеріали справи спростовують доводи позивачки, оскільки свідчать, що спадкодавець проживала одна ІНФОРМАЦІЯ_2, отримувала пенсію і з 2008 року була визнана інвалідом 1-ї групи. З 13 жовтня 2009 року померла перебувала на обслуговуванні Територіального центру соціального обслуговування та отримувала послуги з доставки продуктів, ліків, послуг прибирання, сплати комунальних послуг, виконання завдань за дорученням.

Допитані в судовому засіданні свідки також підтвердили факт надання ними допомоги ОСОБА_5 і забезпечення її всім необхідним.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем не доведено безпорадний стан ОСОБА_5 та потребу у допомозі від відповідача, з урахуванням надання їй необхідної допомоги іншими особами та Територіальним центром соціального обслуговування.

Позивачем також не надано переконливих доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги матері. Сам відповідач в апеляційному суді пояснив, що не спілкувався з матір»ю через те, що між ними склалися неприязні стосунки через сварку.Такі заперечення позивачем не спростовані.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в позові про усунення відповідача від права на спадкування. В цій частині вимог оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки зводяться до переоцінки доказів.Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, у порушення вимог ст.11 ЦПК України суд першої інстанції вийшов за межі заявлених в суді вимог і визнав за відповідачем право на спадкування, хоча такої вимоги не було заявлено. А тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_4 права на спадкування.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: