АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/5666/17 Головуючий 1 інст. Невядомський Д.В.
Справа № 640/5041/17 Доповідач суддя Карімова Л.В.
Категорія: про встановлення факту,
що має юридичне значення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на рішення Київського районного суду м. Харків від 22 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду в порядку вимог ст.ст. 234,256 ЦПК України із заявою про встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка ОСОБА_4, померлого 16 березня 2015 року.

В обґрунтування доводів заяви посилалася на те, що з 18.07.2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, з яким спільно проживали, вели спільне господарство.

Згідно висновку патолого-анатомічного дослідження від 17.03.2015 р. причиною смерті ОСОБА_4 є «Хронічний обструктивний бронхіт», що відноситься до професійного захворювання, яке було отримано ОСОБА_4 під час роботи на ВАТ «Турбоатом».

Даний факт підтверджується постановою Харківського апеляційного адміністративного суду № 820/11362/15 від 01.03.2016 року, яка набрала законної сили.

Висновком обласної МСЕК-4 від 13.07.2016 року №001143 встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з професійним захворюванням .

Так, на момент смерті чоловіка їй (заявниці) виповнилось 63 роки, вона не працювала з 1997 року, є пенсіонером за віком, постійно доглядала ОСОБА_4, оскільки останній був тяжко хворою людиною.

15 липня 2016 року вона (ОСОБА_3М.) звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду страхування від страхування від нещасних випадків і профзахворювань України в м. Харкові із заявою щодо призначення їй щомісячних виплат у зв'язку з втратою годувальника, надала Довідку МСЕК про наявність причинного зв'язку смерті ОСОБА_4 з його професійним захворюванням.

Проте листом №4093/06-04 від 12.08.2016 року Фонд відмовив їй у задоволенні заяви, аргументуючи відмову тим, що довідка, яка була надана житлово-експлуатаційною організацією, не містить даних про осіб, що перебували на утриманні потерпілого.

Таким чином, вона вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, що необхідно їй для вирішення питання про соціальний захист як особи, що втратила годувальника.

Рішенням Київського районного суду м. Харків від 22 серпня 2017 року заяву ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні задоволено в повному обсязі. Встановлено факт перебування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_4, який помер 16 березня 2015 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_3

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що на день смерті ОСОБА_4 заявниця отримувала пенсію у розмірі 1072,81 грн., що перевищує розмір встановленого на законодавчому рівні прожиткового мінімуму, а саме 949 грн. (станом на 01 січня 2015року), тобто не довела факту перебування її на утриманні чоловіка за його життя.

Крім того, померлий ОСОБА_4 мав захворювання: хронічне захворювання легенів; хронічний обструктивний бронхіт в стадії загострення; дифузний пневмосклероз, емфізема легенів, хронічне «легневе» серце, супутніми патологіями, цукровий діабет, атеросклероз аорти, боковий постінфарктний кардіосклероз і фізично не мав змоги надавати допомогу.

Заслухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ч.1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що розмір її пенсії був значно менший розміру заробітку чоловіка, що є доказом того, що постійним і основним джерелом засобів до існування був дохід чоловіка, який помер внаслідок хронічного обструктивного бронхіту, що відноситься до професійного захворювання, яке було отримано ОСОБА_4 під час роботи на ВАТ «Турбоатом».

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 2008 року перебувала у шлюбі та мешкала разом з ОСОБА_4, який 16 березня 2015 року помер внаслідок наявності у нього професійного захворювання, що підтверджується довідкою № 001146 від 13.07.2016, виданою обласною МСЕК про причинний звязок смерті з професійним захворюванням (а.с.16).

Відповідно до п.п.6-8 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1105-Х1У від 28.12.2014 з подальшими змінами у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання його сімї виплачуються виплати на поховання та щомісячна страхова виплата особам, які мають на це право. Розмір цієї виплати встановлюється виходячи з розміру щомісячної страхової виплати потерпілого на день його смерті . Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим пошкодженням здоровя має підтверджуватись висновками відповідних медичних органів.

Згідно ст. 41 вказаного Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні потерпілого, в тому числі особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону, які не працюють.

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Згідно розяснень, наданих в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 №5, визначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сімї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обовязок щодо утримання цього члена сімї. Основне значення допомоги слід зясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 є пенсіонером з віком та на момент смерті свого чоловіка ОСОБА_4 отримувала пенсійне забезпечення у розмірі 1072,81 грн.

Згідно довідки від 25.04.2016 дільниці №12 КП "Жилкомсервіс" з місця проживання про склад сімї та прописку (а.с. 22) ОСОБА_3 постійно проживає та прописана у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить на праві власності ( за договором купівлі-продажу № 4860 від 03.06.2005 ) ОСОБА_5 зі складом сім"ї ОСОБА_6 - чоловік, ОСОБА_3 - мати та ОСОБА_4 - батько.

Зазначені обставини не оспорювалися ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Таким чином доводи ОСОБА_3 про те, що основним джерелом її існування був дохід чоловіка, не грунтуються на матеріалах справи.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено на 2015 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2015 року 949 грн., з 1 вересня2015 року 1 074 грн.

Отже, ОСОБА_3 отримувала пенсію за віком в розмірі, що забезпечувало її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

У відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_3 належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вона перебувала на утриманні померлого, суду не надала.

У звязку з викладеним, вимоги заявниці про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_4 не можуть бути задоволені судом.

Рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харків від 22 серпня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: