Справа №583/1794/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Верес М. Ф.
Номер провадження 22-ц/788/35/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобов'язання знищити відеозапис та принести вибачення

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

02 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом і просила ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_5 знищити зроблений нею відеозапис від 05 травня 2016 року де вона зафіксована та принести відео вибачення перед нею, яке розмістити на сайті «Охтирський портал». Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та члени її родини - чоловік ОСОБА_6, син ОСОБА_7 працюють в нафтогазовидобувному управлінні «Охтирканафтагаз». 05 травня 2016 року в обідню перерву біля адмінбудівлі НГВУ проходила мирна акція протесту під гаслом «Врятуйте «Космос», в якій брали участь працівники профкому НГВУ «Охтирканафтогаз», громадські активісти та пересічні громадяни міста. Вона та члени її родини у даній акції участі не приймали, проте в обідню перерву проходили повз мітингуючих людей, та заходячи до адмінбудівлі за ними прослідувала ОСОБА_5, яка стала здійснювати відео зйомку на свій телефон, викрикуючи провокаційні питання та звинувачуючи її та членів її родини у припиненні фінансування табору відпочинку «Космос». ОСОБА_5 бажала конфлікту та висловлювала образливі слова на її адресу та її сім'ї, на заборону щодо проведення такої зйомки не реагувала. Позивачу невідомо для якої мети були проведені зйомки, проте особисті дані ОСОБА_3 та членів її сім'ї, їх адреса проживання були розголошені на сайті «Охтирський портал». ОСОБА_3 вважає, що в результаті конфлікту, який стався 05 травня 2016 року в приміщенні адміністративної будівлі НГВУ за участю ОСОБА_5 та оприлюднення на сайті відео зйомки, яке вчинено без дозволу позивача, було завдано фізичного болю та душевних страждань позивачу, порушено право на недоторканість особистого життя.

ОСОБА_5 не погодилась із заявленими до неї позовними вимогами та 06 вересня 2016 року звернулася до суду з зустрічним позовом, який мотивувала тим, що 05 травня 2016 року відбувалася акція за збереження дитячого табору «Космос», під час якої стався інцидент, коли сім'я ОСОБА_3, які працюють на підприємстві НГВУ, проходячи біля учасників акції, звинуватила їх в продажності, а саме в отриманні ними по 100 грн. за участь в акції, чим образила честь, гідність та ділову репутацію усіх громадян, нанесла моральну шкоду, завдала душевних страждань. Вона в цей час здійснювала відео фіксацію акції, а не окремих посадових осіб, а коли обурені громадяни підійшли до них, повідомивши про таку провокаційну заяву особи в чорній куртці, якою виявився чоловік позивача - ОСОБА_6 Вона та два інших журналісти газет м. Охтирки відкрили двері адмінбудівлі куди зайшла сім'я ОСОБА_6, аби уточнити, хто і кому заплатив по 100 грн. за акцію. Сім'я стояла біля дверей, спостерігаючи за акцією через скло, отже зайти до приміщення вона не встигла, а стояла у дверях. На питання, чи дійсно вони звинуватили людей в отриманні по 100 гривень, ОСОБА_6 відповів ствердно. Після цього ОСОБА_3 вдарила її в ліву руку та намагалась вихопити з її руки телефон. Чоловік позивача теж кинувся в її бік, а між ними стала журналістка, яка закрила її собою. Потім на неї накинувся ОСОБА_7, який хапав її за руку, якою вона прикривалася, намагався забрати її телефон, висловлювався образливими словами, бив та штовхав у спину. На вулиці ОСОБА_6 припинив напад сина, звинуватив її в отриманні грошей за акцію у розмірі 100 грн. Свідками нападу стали усі учасники акції. Тому просила зобов'язати ОСОБА_3 вибачитися у суді перед учасниками акції, принести відеовибачення перед усіма іншими громадянами, що були присутні на акції та опублікувати його в мережі Інтернет на сайті «Охтирський портал», стягнути з ОСОБА_3 на її користь 20000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

В доводах апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_4 не погоджується з позицією суду про відсутність втручання ОСОБА_5 в особисте життя позивачки, так як вона не була учасником акції, під час інциденту не знаходилась на вулиці, на мітингу, не була учасником іншого заходу публічного характеру. Усі учасники акції знали, що працівники НГВУ перебувають на обідній перерві, бажаючі прийняти участь в акції знаходилися на вулиці разом із мітингуючими. Сім'я позивачки мала повне право на власні погляди, позицію та не являлася учасником даної акції. Перебуваючи в холі приміщення НГВУ в обідню перерву, сім'я позивачки не уособлювала себе представниками керівництва НГВУ та такими їх і не сприймала сама відповідачка під час відеозйомки. Вважає, що проникнення ОСОБА_5 до холу приміщення НГВУ, де знаходилася сім'я ОСОБА_3, втручання в їх особисту розмову, здійснення відеозйомки під час інциденту та розміщення в Інтернеті відзнятого відеоматеріалу є втручанням в особисте життя позивачки. Також доводить, що ОСОБА_5 образила сім'ю ОСОБА_3 безпідставно, тим самим втрутившись в особисте життя останніх. Відповідачка покинула мирну акцію перед будівлею та пішла в середину приміщення, а отже не чула від позивачки про те, що всім особам заплачено по 100 грн. за участь в акції. ОСОБА_6 надав відповідь на питання відповідачки не на території проведення акції, а як звичайний пересічний громадянин. Ніхто із сім'ї позивачки не звинувачував учасників акції в отриманні грошових коштів за її участь, а лише чоловік позивачки висловив свою особисту думку на поставлене питання.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 також не погодилась із рішенням суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог і звернулась з апеляційною скаргою, яку обґрунтовувала тим, що вона мала право на проведення відеозйомки мирної акції, яка проводилась біля адмінбудівлі НГВУ і вона на свій особистий мобільний телефон проводила зйомку саме цієї акції. Через деякий час до неї звернулись учасники акції і повідомили, що чоловік у чорній куртці, проходячи повз людей, що приймали участь у акції звинуватив їх у отриманні по 100 грн. коштів за участь у ній. Це дуже обурило людей і вона разом із журналістами та іншими людьми прослідували до холу адмінбудівлі і задали питання щодо достовірності такої інформації, але сім'я ОСОБА_6 дуже негативно відреагували на такі звернення, почали виштовхувати її та усіх присутніх, намагались пошкодити належний їй мобільний телефон. Вважає, що внаслідок такого групового нападу вона пережила фізичний та моральний біль, нервове потрясіння. Крім того, внаслідок неправомірних дій представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 під час розгляду справи у суді першої інстанції та затягування її розгляду вона також зазнала моральних страждань, а тому вона, крім заявлених позовних вимог про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 20000 грн. 00 коп., просить стягнути ще 30000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної їй відповідачем та її представником внаслідок безпідставного звернення із позовом до суду та затягування розгляду справи. Тому просить скасувати рішення місцевого суду, визнати її постраждалою від групового нападу, повідомити керівництво НГДУ та правоохоронні органи про протиправні дії відповідача за зустрічним позовом та стягнути на її користь заподіяну моральну шкоду у сумі 50000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи з цього, колегія суддів, незважаючи на збільшення апелянтом ОСОБА_5 розміру відшкодування моральної шкоди, заявленою нею в апеляційній скарзі, позбавлений можливості вийти за межі вимог, заявлених нею у суді першої інстанції і тому відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України вимоги апелянта про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 30000 грн. 00 коп. спричиненої неправомірними діями представника позивача за первісним позовом не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи та заперечення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та доводи і заперечення ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Гарантії невтручання в особисте і сімейне життя при проведенні фото-, кіно-, теле-і відео зйомок містить також ст. 307 ЦК України.

В таких випадках за загальним правилом згода фізичної особи на зйомку обов'язкова (ч.1).

Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Зйомка, у тому числі таємна, без згоди особи може бути проведена лише у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 307 ЦК), наприклад, в рамках кримінального процесу.

Відповідно до ст. 275 цього Кодексу фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, яка встановлює диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 05 травня 2016 року біля адміністрації нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» проходила мирна акція протесту під гаслом «Врятуй дитячий табір «Космос», який підлягав закриттю внаслідок ненадання адміністрацією грошових коштів на його отримання. У даній акції приймали участь працівники профкому нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», громадські активісти та пересічні громадяни міста. Відео зйомку цієї мирної акції за допомогою власного мобільного телефону проводила відповідач за первісним позовом ОСОБА_5

Позивачка ОСОБА_3 працює начальником відділу праці та заробітної плати нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 працюють інженерами на даному підприємстві. Повертаючись з обідньої перерви позивачка разом з чоловіком та сином обговорювали підстави перебування громадян на цій мирній акції і чоловік позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 вголос висловив свою думку, що дані особи отримали матеріальну винагороду у розмірі по 100 грн. 00 коп. за участь у ній. Після цього громадяни, що приймали участь у акції, обурились з цього приводу і звернулись до ОСОБА_5 та осіб, що перебували поряд з нею і вони прослідували до холу адмінбудівлі НГДУ, де знаходилась сім'я ОСОБА_6 і почали задавати їм питання з приводу достовірності висловленої ними думки щодо отримання матеріальної винагороди учасниками мирної акції. В цей час ОСОБА_5 не припиняла проведення відео зйомки власним телефоном. Після цього ОСОБА_6 підтвердив ту обставину, що саме ним було висловлено таку думку і між ним, його сином ОСОБА_7 з одного боку та особами, які були разом з ОСОБА_5 виник конфлікт. Відео цього конфлікту було розміщене в мережі Інтернет на сайті «Охтирський портал».

Вищезазначені обставини підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_8, даними у суді першої інстанції. Також вони підтверджені і відео з CD-R- диску, долученого позивачем ОСОБА_3 до матеріалів справи (а.с.7).

Необхідність проведення відео зйомки відповідач ОСОБА_5 пояснювала тим, що дана зйомка проводилась відкрито на вулиці з метою зафіксувати проведення мирної акції протесту під гаслом «Врятуй дитячий табір «Космос» і продовження відео зйомки у холі адмінбудівлі НГДУ здійснювалось лише з метою перевірки доводів невідомого на той час громадянина, яким виявився ОСОБА_6, щодо отримання учасниками цієї акції матеріальної винагороди.

Необхідно зазначити, що кожен має право на повагу до його гідності; ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації; право особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію може бути обмежене, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей (ст.ст. 28, 32, 34 Конституції України, ст.ст. 201, 270, 271, 297, 301, 302 ЦК України).

Діяльність фізичних осіб не може порушувати особисті немайнові права; фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який може здійснюватися способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення; обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою; негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається лише якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру, знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом (ст. 273 ч. 3, ст. 275, ст. 277 ч. 3, ст. 301 ч. 4, ст. 307 ч.ч. 1, 3 ЦК України).

Забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом; порушення законодавства про інформацію тягне за собою, зокрема, цивільно-правову відповідальність, в т.ч., у вигляді відшкодування моральної шкоди (ст.ст. 23, 47, 48, 49 Закону України «Про інформацію»).

Конституційний Суд України у рішенні від 30 жовтня 1997 року № 5-зп у справі № 18/203-97 щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру» розтлумачив, що до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані). Цей перелік не є вичерпним.

З урахуванням всього вищезазначеного та аналізуючи зміст правових норм, необхідно звернути увагу на той факт, що ОСОБА_5 посилається на передбачене ст. 39 Конституції України право громадян збиратися мирно без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, а також на ст.307 ЦК України, якою припускається згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відео плівку, якщо зйомка проводиться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

За таких обставин, відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 скористалась своїм правом на проведення мирної акції протесту і фіксації цієї акції за допомогою мобільного телефону, а позивач ОСОБА_3 разом із членами своєї родини, проходячи повз громадян, які приймали участь у цій акції і обговорюючи її проведення та голосно висловлюючи думку щодо отримання її учасниками матеріальної винагороди розуміла, що перебуваючи у публічному місці де знаходяться не лише члени її родини, а й інші особи і де проводиться відеознайомка, вона своєю поведінкою привернула увагу учасників акції, в тому числі і ОСОБА_5, яка проводила відео зйомку, а тому подальша відео зйомка була викликана лише намаганням учасників акції перевірити підстави таких негативних вивловлювань.

У зв'язку з такими обставинами колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати що дії ОСОБА_5 щодо продовження відео зйомки і фіксування ОСОБА_3 є неправомірними.

Крім того, звертаючись до суду позивач просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача знищити зроблений нею відеозапис від 05.05.2016 року де вона зафіксована та принести вибачення у вигляді відео вибачення на Охтирському порталі.

В той же час, позивач не притягнула до участі у справі автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайта на якому розміщено відео, а відповідач ОСОБА_5. заперечує той факт, що саме нею було розміщене дане відео на сайті Охтирський портал.

Крім того, відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений роботи те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша ст.34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, а тому суд позбавлений можливості зобов'язувати відповідача вибачатись перед позивачем у будь-якій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту не передбачено ст.16 ЦК України.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо безпідставності заявлених позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів також погоджується і з висновком місцевого суду щодо безпідставності позовних вимог заявлених ОСОБА_5

При цьому колегія суддів виходить з наступного:

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Позивач ОСОБА_5, звертаючись із зустрічним позовом обґрунтовувала свої вимоги тим, що внаслідок наклепу, скоєння групового нападу, пережитий внаслідок чого фізичний та моральний біль, спробу знищення належного їй майна, безпідставного звернення з позовом до суду, неодноразового відкладення розгляду справи їй відповідачем ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20000 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається і дана обставина не заперечується позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5, місцевий суд неодноразово роз'яснював їй положення ст.10, 11, 60 ЦК України про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осію, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте, ОСОБА_5, зазначаючи у зустрічній позовній заяві про неправомірні дії не лише відповідача ОСОБА_3, а і членів її родини ОСОБА_6 та ОСОБА_7, заявила позов лише до відповідача ОСОБА_3 і категорично заявляла про відсутність підстав для звернення окремо з позовом і до інших членів родини ОСОБА_3, а попередження суду відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦК України про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій сприймала як намір здійснення тиску на неї з боку суду.

В той же час, як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач ОСОБА_3 вчинила наклеп та висловилась про отримання учасниками акції майнової винагороди у розмірі 100 грн. позивачем ОСОБА_5 суду надано не було .

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача ОСОБА_5 щодо заподіяння ОСОБА_3 фізичного болю або нанесення їй тілесних ушкоджень, оскільки в порядку передбаченому КПК України позивач із відповідними заявами про притягнення до кримінальної відповідальності відповідача у справі до правоохоронних органів не зверталась. Не зверталась вона і за медичною допомогою, а також відсутній висновок судово-медичної експертизи щодо отриманих нею тілесних ушкоджень та визначення їх тяжкості.

Пояснення свідка ОСОБА_8 щодо наявності у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень не є належним та допустимим доказом отримання цих тілесних ушкоджень саме внаслідок неправомірних дій відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3

Вимоги позивача ОСОБА_5 щодо притягнення відповідача ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та відповідальності за вчинення корупційного діяння не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд детально виклав обставини події, які стали приводом для звернення ОСОБА_9 із позовами до суду і враховуючи, що відсутні підтвердження щодо образи, наклепу та нанесення тілесних ушкоджень даному позивачу, обґрунтованого відмовив в задоволенні її позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -