Справа № 347/1273/16
Провадження № 22-ц/779/184/2017
Головуючий у 1 інстанції Турянський І.Є. І. Є.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 22 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ними 19 грудня 2012 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що всупереч умов укладеного договору, ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання повністю утримувати їх з чоловіком, забезпечувати харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою не виконує, на пропозицію про розірвання договору в добровільному порядку не погодилась.

Позивач просила розірвати договір довічного утримання та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 2072 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 та повернути їй зазначене майно.

Рішенням Косівського районного суду від 22 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Договір довічного утримання (догляду) укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу 19 грудня 2012 року - розірвано.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 2072 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 645,08 грн.

На дане рішення відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вважає, що суд порушив положення ч.4 ст. 10 ЦПК України, оскільки не сприяв всебічному і повному з»ясуванню обставин по справі, не зважаючи на її клопотання про відкладення розгляду справи з метою забезпечення явки свідків, які б підтвердили факт її постійної допомоги позивачам, суд натомість у першому ж судовому засіданні ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Апелянт зазначила, що вона більш як 20 років допомагала сім»ї ОСОБА_2, виконувала всі необхідні роботи по господарству, навідувалась до них. Вона разом з своїм чоловіком працювали фізично та витрачали свої кошти на потреби сім»ї ОСОБА_2. Показання свідка ОСОБА_4 про те що, з червня 2016 року вона не виконує покладені на неї обов»язки по догляду даної сім»ї не може братись до уваги, оскільки вони жодного разу не бачили її в господарстві ОСОБА_2.

Суд, на думку апелянта не дав також належної правої оцінки поясненням свідка ОСОБА_5 - чоловік позивача, який є зацікавленим у розгляді справи.

Апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 протягом тривалого часу належно виконувала умови договору довічного утримання, однак з кінця червня 2016 року не здійснює будь-якого догляду за ОСОБА_2 та ОСОБА_5

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу за реєстром № 1180 (а.с.7). Згідно укладеного договору ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 2072 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов»язалася забезпечувати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 утриманням довічно, а у разі втрати здоров»я також довічно доглядом.

Згідно п.4, 5 Договору ОСОБА_3 зобов»язалася довічно повністю утримувати ОСОБА_2 та ОСОБА_5, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в їх безоплатному довічному користуванні житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 1000 грн. щомісячно. Вартість такого матеріального забезпечення не може бути нижчою мінімального прожиткового мінімуму.

Відповідно до положень ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір довічного утримання (догляду), згідно ч.1 ст. 755 ЦК України може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

ОСОБА_2 пред»явила позов до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, посилаючись на те, що остання не виконує взяті на себе зобов»язання за договором та в добровільному порядку не бажає розірвати договір.

Відповідно до положень ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_2 та допитаних у судовому засіданні як суду першої так і апеляційної інстанції свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 встановлено, що з часу укладення договору довічного утримання ОСОБА_3 здійснювала догляд за ОСОБА_2 та ОСОБА_5,зокрема допомагала по господарству, обробляла город та здійснювала іншу необхідну допомогу, однак з кінця червня 2016 року через конфлікт який виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу фарбування ганку будинку, остання перестала навідувати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та здійснювати за ними будь-який догляд, у зв»язку з чим позивач ОСОБА_2 змушена була звертатись за допомогою до сторонніх осіб.

Зазначені обставини частково підтвердила апелянт ОСОБА_3, яка пояснила, що дійсно з кінця червня 2016 року вона уже не здійснює догляд за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 через те, що між нею та позивачем виникла суперечка щодо робіт по фарбуванню ганку будинку. Разом з тим, вважає, що позивач має намір укласти договір довічного утримання з ОСОБА_4, а тому категорично наполягає на розірванні такого договору з нею.

З огляду на те, що між нею та позивачем склалися неприязні відносини, апелянт ОСОБА_3 вважає, що вона зможе виконувати взяті на себе зобов»язання за договором довічного утримання при допомозі інших осіб та оплачуючи вартість матеріального забезпечення щомісяця.

Допитані у судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням ОСОБА_3 свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (у допиті яких судом першої інстанції відмовлено) підтвердили те, що ОСОБА_3 належним чином здійснювала догляд за ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Так, свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_3 протягом багатьох років регулярно бувала у ОСОБА_5, та практично надавала всю необхідну допомогу по догляду за ними, по придбанню ліків, продуктів харчування, лікування так і по утриманню городу, будинку (зробила повністю ремонт кухні). Їй відомо що з літа 2016 року ОСОБА_3 через конфлікт, що стався між нею та ОСОБА_2, не здійснює догляд за сім»єю ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що умови договору довічного утримання, укладеного між сторонами йому не відомі, однак на прохання ОСОБА_8 (чоловіка ОСОБА_3М.) він неодноразово косив подвір»я ОСОБА_2, коли останній раз влітку 2016 року мав намір скосити траву, то з»ясувалося що трава скошена, знає, що мав місце конфлікт і ОСОБА_2 стала заперечувати щодо будь-якої допомоги ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він разом із дружиною ОСОБА_3 більше двадцяти років здійснюють догляд та допомагають сім»ї ОСОБА_2. У грудні 2012 року з ініціативи ОСОБА_2 з його дружиною було укладено договір довічного утримання.

На виконання умов договору ОСОБА_3 та він належним чином здійснювали догляд за ОСОБА_2, купували продукти харчування, ліки в основному за кошти ОСОБА_2, однак частково витрачали і власні кошти на їх придбання, здійснили ремонт в кухні, обробляли город, він власним автомобілем неодноразово возив ОСОБА_2 до лікаря. Ствердив, що з кінця червня 2016 року вони з дружиною не здійснюють догляд за ОСОБА_2. Між його дружиною та ОСОБА_2 виник конфлікт, через те, що його дружина за станом здоров»я не погодилася пофарбувати ганок в будинку, а ОСОБА_2 виконання таких робіт іншими особами заперечувала. З цього часу між ними склалися неприязні стосунки.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні здобуто докази того, що ОСОБА_3 з червня 2016 року не виконує взяті на себе зобов»язання по договору щодо довічного утримання ОСОБА_2 - не забезпечує їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Посилання апелянта на те, що між нею та Надвірняською мав місце конфлікт, в результаті якого між ними склалися неприязні відносини не дає підстав для висновку, що ОСОБА_3 у зв»язку з цим не може виконувати умови договору. Крім того, відповідач не представила суду доказів що вона в передбаченому договором обсязі ( вартість матеріального забезпечення сторонами визначено в розмірі 1000 грн.) матеріально утримувала позивачку та надавала їй побутову допомогу.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 22 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта