Справа № 376/932/17-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/5809/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 19.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда та матері дитини-інваліда,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом та просила стягнути з відповідача щомісячно аліменти на утримання дитини-інваліда ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини-інваліда першої групи «А» та на її утримання як особи, з якою проживає дитина-інвалід, в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму громадян.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_4, яка є інвалідом першої групи «А», потребує стороннього догляду, проживає з нею і знаходиться на її утриманні.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2009 року ОСОБА_4 визнана недієздатною і над нею призначено опікуном позивача ОСОБА_3

Матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дочки та позивача, з якою проживає ОСОБА_4, відповідач не надає, тому позивачка позбавлена можливості працювати і забезпечувати себе та дочку-інваліда, єдиним джерелом доходу є соціальна пенсія дочки.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_4 довічно починаючи з 10 квітня 2017 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним висновком суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів - починаючи з 10 квітня 2017 року та ухвалити нове, яким визначити інший порядок стягнення, починаючи з 01 листопада 2017 року, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися до зали судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом першої групи «А», потребує стороннього догляду і нагляду, проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2009 року ОСОБА_4 визнана недієздатною і над нею призначено опікуном позивача ОСОБА_3

Позивач позбавлена можливості працювати і забезпечувати себе та дочку-інваліда, єдиним джерелом доходу є соціальна пенсія ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи та отримує державну соціальну пенсію, має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка за станом здоров'я та віком потребує постійного стороннього догляду, інших дітей не має.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на дитину-інваліда, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що критерієм визначення прожиткового мінімуму є потреба особи в матеріальній допомозі, якщо сукупний дохід непрацездатного не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, так як ОСОБА_4 страждає на психічне захворювання і потребує медикаментозного лікування, тому ОСОБА_2 у відповідності до норм ст.ст. 198-201 СК України має можливість надавати матеріальну допомогу на потреби хворої доньки у розмірі 1/3 частки його доходу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 лис-топада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 отримує дохід у вигляді пенсії по інвалідності ІІІ групи внаслідок загального захворювання, проте даний факт не обмежує його можливість отримувати додатковий дохід окрім пенсії, оскільки за даної групи інвалідності відповідач здатен до виконання трудової діяльності за спеціальністю при зменшенні обсягу виробничої діяльності або за спеціальністю в інших напрямках шляхом законодавчої можливості пройти професійно-медичну реабілітацію та набути корисну соціально-значиму професію. На утриманні відповідача знаходиться його мати, яка за віком та станом здоровя отримує пенсію, що не являється обтяжуючою обставиною при визначенні розміру на утримання своєї недієздатної дитини-інваліда.

В апеляційній скарзі апелянт мотивував свої вимоги тим, що згідно рішення суду першої інстанції стягнення аліментів проводиться з 10 квітня 2017 року, з чим він не погоджується, оскільки постійно надсилав кошти на утримання ОСОБА_4, навіть до моменту ухвалення оскаржуваного рішення, тому просив визначити порядок стягнення аліментів починаючи з 01 листопада 2017 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта на забезпечення визначення іншого порядку стягнення аліментів є необґрунтованими та неможливими, оскільки згідно статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Інший порядок не передбачений законом, тому апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлені фактичні обставини справи з належним дотриманням норм процесуального законодавства, проте не враховано вимоги матеріального законодавства, а саме ч. 2 ст. 182 СК України, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 182, 191, 198, 200 СК України, ст.ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374-376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, довічно».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_6