Справа № 202/7515/16-ц
Провадження №2/202/547/2017
09 березня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Георгієвських Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 22 серпня 2016 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким вона передала відповідачу у борг грошові кошти в сумі 2500 доларів США зі строком повернення 31 серпня 2016 року. У разі невиконання даного зобовязання, ОСОБА_2 зобовязався повернути грошові кошти в сумі 5000 доларів США, в повному обсязі в строк до 10 вересня 2016 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. У визначений договорами строк та пізніше відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконав і кошти не провернув. Просив суд: стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 127500 грн. та судові витрати по справі.
Представник позивача відповідно до заяви просив суд розглядати справу без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги.
Відповідач у судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.
Представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. За договором позики ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2500 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязувався повернути кошти до 31.08.2016 року. В разі невиконання взятих зобовязань ОСОБА_2 зобовязався повернути в строк до 10.09.2016 року суму в розмірі 5000 доларів США (а.с.52).
На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надала розписку від 22.08.2016 року.
У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено ст. 1047 ЦК України (а.с. 5).
У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, законним платіжним засобом обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку із цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 2500 дол. США за несвоєчасність повернення взятих в борг грошових коштів.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Згідно правової позиції ВС України, викладеної у постанові від 01.04.2015 р. у справі №6-37 цс15 та №6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.
Оскільки позовні вимоги позивача в цій частині позову не ґрунтуються на законі, то суд не вбачає законних підстав для стягнення із відповідача 2500 дол. США за несвоєчасність повернення взятих в борг грошових коштів.
Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі від задоволених позовних вимог в розмірі 673 грн.99 коп.
Керуючись: ст. ст. 625, 1047,1049, 1050, ЦК України, ст. ст. 3,7,11,15, 57, 60, 61, 88, 212-215,224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.П. Слюсар