Справа № 489/6535/16-ц
Номер провадження 2/489/804/17
Ухвала

Іменем України

16 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 (далі-заявник) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив

В грудні 2016 року заявник звернувся до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Вказує, що на даний час відповідачем зобов'язання за договором позики не виконано у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 685010,45 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову. Вказав, що відповідач діє недобросовісно і не має наміру повертати позику. За такого, у разі виникнення загрози звернення стягнення на майно відповідача, він спробує його приховати , перереєструваши право власності на інших осіб. Просив суд заборонити відчуження нерухомого майна, яке належить відповідачу: квартири за адресою: вул. ОСОБА_3, 32, кв 32 та гаражу за адресою: пр. Жовтневий, 22.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

В процесі тлумачення норм ЦПК України щодо забезпечення позову Конституційний Суд України в рішенні від 31 травня 2011 року у справі N 1-18/2011 звернув увагу на таке.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову (частина третя статті 152, частина четверта статті 153, стаття 155, пункт 2 частини першої статті 293 Кодексу) ( 1618-15 ).

Аналіз зазначених положень Кодексу дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

Частина 3 статті 151 ЦПК України встановлює, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії (п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2017 (розділ Актуальна інформація про право власності) квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири №1009 від 31.05.2016, право власності якого зареєстровано 31.05.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом ОСОБА_5

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2017 гараж, розташований за адресою: пр. Жовтневий, 22 в м. Миколаєві належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №344 від 07.02.2004.

Отже, враховуючи вище викладені обставини, за відповідачем зареєстрований лише гараж ІНФОРМАЦІЯ_1. Власником ж квартири, щодо якої позивач також просить вжити заходів забезпечення позову є на сьогоднішній день інша особа - ОСОБА_4.

Враховуючи позицію Пленуму Верховного суду України, висловлену в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки у суду є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 151, 152 ЦПК України, суддя

ухвалив

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Заборонити відчуження нерухомого майна, а саме: гаражу, розташованого по пр. Жовтневому, 22 в м. Миколаєві, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В. В. Кокорєв