Справа № 150/238/17 Провадження № 22-ц/772/2597/2017Головуючий в суді першої інстанції Суперсон С. П.
Категорія 39 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В. ,Медвецького С.К.

при секретарі: Агєєвій Г.В.

за участю позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4 , відповідачки ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визначення частки в праві спільної сумісної власності подружжя, визнання договору купівлі-продажу та застосування реституції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернівецького районного суду від 19.08.2017 року ,-

В с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Зазначила , що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно ,яке вона як спадкоємець першої черги прийняла та отримала 12..10.2012 року свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею 2,5979 га на території Гонтівської сільської ради Чернівецького району ,кадастровий номер НОМЕР_1 ,призначену для товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначила, що питання про оформлення спадщини на належний батькові будинок АДРЕСА_1 не вирішувала через брак коштів ,а в березні 2017 року з'ясувалось, що свідоцтво про право власності на нього було виписано на ОСОБА_4.Вважаючи, будинок був збудований батьком не за спільні ,а за власні кошти ,а тому він повинен належати їй, як спадкоємцю, просила визнати недійним свідоцтво про право власності на будинок від 27.02.1989 року ,видане Гонтівською сільською радою на ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на нього в порядку спадкування.

В ході розгляду справи ,у червні 2017 року позивачка ,з'ясувавши для себе нові обставини , подала заяву про збільшення позовних вимог ,а фактично за змістом нову позовну заяву ,якою просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 02.03.2011 року ,укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та застосувати наслідки його недійсності у вигляді повернення сторін до попереднього стану; визначити та виділити частки ОСОБА_7 у спільній сумісній власності подружжя на будинок та визнати за нею право власності на цю частину в порядку спадкування ; визнати за нею право власності в порядку спадкування на інше майно : на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування спірного житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2 та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2514 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3 .

Ухвалою Чернівецького районного суду від 29.06.2017 року заяву прийнято до розгляду та залучено до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_5

Рішенням Чернівецького районного суду від 19.08.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення скасувати, через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

Зазначила, що суд не прийняв до уваги те, що будинок хоч і був оформлений на ОСОБА_4 ,проте побудований в шлюбі, а тому право на 1 / 2 частину його, що належала батькові, як і на інше майно, належить їй, як спадкоємиці першої черги ,яка прийняла спадщину. Суд цим обставинам не дав належної оцінки, що призвело до однобічного розгляду справи.

Заперечуючи проти скарги відповідачка ОСОБА_5 вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб ,що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка у встановлений законом 6 - місячний строк не реалізувала свого права на прийняття спірного будинку в спадщину та не зверталась у цей строк до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на будинок ,не довела ,що останній входить до складу спадкового майна та побудований саме за особисті кошти спадкодавця ,а відтак відповідачка є єдиним власником будинку ,котрий продала з дотриманням норм права ,а тому підстав для визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним та визнання права власності в порядку спадкування на інше майно , не вбачається.

Разом з тим ,з висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи , допустив недоведеність обставин справи та невідповідність висновків суду їм, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права .

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Крім того, в силу ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Позивачка звернулась до суду з позовом ,вказуючи ,що успадкувала та отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку , тобто прийняла спадщину і щодо іншого належного спадкодавцю майна.

Встановлено , що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з 06.11.1974 року перебували в шлюбі, в період якого побудували будинок АДРЕСА_1 , право власності на який згідно свідоцтва про право власності від 27.02.1989 року зареєстровано за ОСОБА_4

Згідно змісту ст.22,28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю ,а в разі його поділу частки подружжя визнаються рівними.

Оскільки відповідачка ОСОБА_4 не надала доказів того, що будинок відповідно до ст.24 КпШС України належав їй до одруження, одержаний нею в дар чи в порядку спадкування, спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки та чоловік відповідачки ОСОБА_4 по справі - ОСОБА_7

Згідно роз'яснень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » та п.17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до складу спадщини, з врахуванням рівності часток подружжя, входило майнове право ОСОБА_7 на будинок у розмірі ? частки .

Тому доводи апеляційної скарги щодо зазначеного заслуговують на увагу ,а висновки суду щодо належності права власності на будинок виключно ОСОБА_4 не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.1269 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин ) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1-3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦКУ, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняла донька ОСОБА_2, отримавши 12.10.2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку НОМЕР_4, кадастровий НОМЕР_1 , призначену для товарногосільськогосподарського виробництва, площею 2,5979 га на території Гонтівської сільської ради Чернівецького району.(а.с.8) Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок ОСОБА_2 не отримала, пояснивши ,що не мала коштів на оформлення спадщини.

Разом з тим, відповідно до п. 208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ,затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2003 року , чинної на час правовідносин спадкування , прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Отже, прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Таким чином, ОСОБА_2 ,прийнявши спадщину після смерті батька в частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення ,вважається такою ,що прийняла спадщину в цілому ,тобто і в частині спірного будинку і ця спадщина належить їй з часу її відкриття.

Тому висновки суду про те, що позивачка , не отримавши свідоцтво про право на спадщину саме на житловий будинок, не успадкувала його, суперечить положенням цивільного законодавства, вона його успадкувала, проте офіційно не підтвердила право власності .

Крім того ,з матеріалів справи вбачається, що спадщину прийняла дружина покійного - відповідачка ОСОБА_4, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається такою, що прийняла її, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦКУ, не заявила про відмову від неї.

Заява про неприйняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 подана нею до Чернівецької державної нотаріальної контори 05.10.2012 року не має правового значення, так як подана поза межами встановленого законом шестимісячного строку, а тому ОСОБА_4 є такою ,що прийняла спадщину.

Отже, після смерті ОСОБА_7 спадщина відкрилась на належні йому згідно закону майнові права на ? частину спірного будинку, а тому, з врахуванням відсутності спадкування за заповітом , наявності підтверджених фактів прийняття спадщини спадкоємцями першої черги - позивачкою та відповідачкою ОСОБА_4 та рівності їх часток ,колегія суддів вважає ,що останні успадкували по ? частині спірного будинку. Тому за позивачкою необхідно визнати право власності на ? частину спадкового будинку, задовольнивши її вимоги частково, а висновок суду про відмову в задоволенні цих позовних вимог позивачки не відповідає вимогам закону ,а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_2 успадкувавши спадщину, свідоцтво про право на належну частину спадщини у вигляді частини житлового будинку не отримала, ОСОБА_4 02.03.2011 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Суперсон О.П., продала спірний будинок своїй племінниці ОСОБА_5 за 5000 грн.

Відповідно до ст.1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до висновків Верховного Суду України ,висловлених у постанові у справі №6-164цс12 від 23.012013 року, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину з часу її відкриття набуваються речові права на успадковану частку будинку -право володіння та право користування нею , які підлягають захисту ,а тому при відчуженні цієї частки поза її волею ,позивачка має право домагатися відновлення свого права на неї.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

В зв'язку з тим, що успадкована ОСОБА_2 частина будинку була відчужена відповідачкою ОСОБА_4 при відсутності волевиявлення спадкоємиці ,договір купівлі-продажу ? частини будинку підлягає визнанню недійсним .Щодо позовних вимог про застосування реституції ,то в задоволенні їх необхідно відмовити, оскільки вони заявлені не стороною недійсного правочину ,а іншою особою , що має майнові права , права якої підлягають захисту без застосування наслідків недійсності правочину в порядку ст.216 ЦК України ,а в іншому передбаченому законом порядку ,зокрема, шляхом витребування майна, яке вибуло з володіння власника поза її волею.

Так само не підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельні ділянки і цій частині доводи апеляційної скарги безпідставні ,а рішення суду відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи , позивачка не довела ,що спірні земельні ділянки, право власності на частину яких в порядку спадкування просить визнати за нею позивачка ОСОБА_2 , входили до складу спадщини на момент її відкриття, оскільки в порушення ст.60 ЦПК України не надала суду належних і допустимих доказів цього.

Так , з матеріалів справи вбачається ,що спірний житловий будинок ,що належав на праві спільної сумісної власності подружжю , був зареєстрований на дружину ОСОБА_4 .Доказів того ,що остання в передбаченому законом порядку отримала право власності чи право користування на спірні земельні ділянки суду не надані і в матеріалах справи вони відсутні. Також відсутні докази того ,що такі права належали спадкодавцеві ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини .

У оспорюваному договорі купівлі-продажу будинку зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га та земельній ділянці 0,21 га, правовий режим та норма користування яких не встановлена ,а також зазначені інші кадастрові номери ділянок , ніж ті ,на які просить визнати право власності позивачка. (а.с.73)

Разом з тим ,в матеріалах справи є докази , що спірні земельні ділянки 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,2514 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 на підставі рішення 3 сесії 7 скликання Гонтівської сільської ради від 04.12.2015 року зареєстровані 05.05.2017 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за ОСОБА_5 Вимог про визнання недійсними чи частково недійсними правовстановлюючих документів ,на підставі яких здійснювалась реєстрація права власності за ОСОБА_5 позивачка не заявляла.

За таких обставин відсутні підстави визнавати право власності в порядку спадкування на частину спірних земельних ділянок ,а тому доводи скарги в цій частині вимог підлягають відхиленню , а висновки та рішення суду про недоведеність в цій частині позовних вимог є такими що відповідають вимогам закону.

З врахуванням викладеного та враховуючи ,що суд частково невірно оцінив докази та встановив обставини у справі та частково неправильно витлумачив норми права , рішення суду в силу ст.309 ЦПК України підлягає частковому скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 1268,1269,1273,1274, 1267 ч.1 ЦК України, ст.ст.307,309,314-316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького районного суду від 19.08.2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом та визнання недійсним договору купівлі-продажу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом та визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 за законом право власності на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 ,а також визнати в цій частині частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 від 02.03.2011, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Суперсон О.П.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

/підписи/

Медвецький С.К.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.