Категорія 54Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача ОСОБА_2; представників відповідачів: Ковальчука І.Ю. і Білоконь М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Стрижавської селищної ради Вінницького району, Комунального підприємства «Турбота» Стрижавської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішення про звільнення, поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В с т а н о в и л а:

1 серпня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Стрижавської селищної ради і КП «Турбота» Стрижавської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішення про звільнення, поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради № 38 від 23 червня 2016 року про розірвання контракту з директором КП «Турбота» ОСОБА_5; поновити його на посаді директора КП «Турбота» Стрижавської селищної ради Вінницького району; зобов'язати КП «Турбота» нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача Стрижавської селищної ради Ковальчук І.Ю. і представник відповідача КП «Турбота» Стрижавської селищної ради Білоконь М.М. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити і залишити без змін законне рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 4 лютого 2013 року між Стрижавською селищною радою і ОСОБА_5 укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_5 прийнятий на роботу до КП «Турбота» Стрижавської селищної ради на посаду директора комунального підприємства, на строк 5 років: з 4.02.2013 року до 4.02.2018 року (а. с.75-78).

Відповідно до п. 6.3. зазначеного контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний до закінчення строку дії, зокрема, у разі зростання збитків підприємства або збиткової діяльності підприємства на протязі 12 місяців.

Рішенням 9 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району від 23 червня 2016 року № 37 фінансово-господарську діяльність Комунального підприємства «Турбота» Стрижавської селищної ради за 2015 рік та І квартал 2016 року визнано збитковою; роботу директора КП «Турбота» ОСОБА_5 по організації господарської діяльності підприємства визнано неефективною та незадовільною (а. с. 83).

Зазначене рішення позивачем не оскаржувалось та є чинним.

Рішенням 9 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району від 23 червня 2016 року № 38 розірвано контракт з керівником КП «Турбота» Стрижавської селищної ради ОСОБА_5 та звільнено його з посади директора КП «Турбота» Стрижавської селищної ради з 30 червня 2016 року згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України (а. с. 85).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, зокрема, згідно з пунктом 8 зазначеної статті такими підставами є підстави, передбачені контрактом.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, вирішуючи спори про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених в контракті для його розірвання.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з огляду на те, що допущення керівником зростання збитків підприємства або збиткової діяльності підприємства протягом 12 місяців згідно з п. 6.3. контракту є підставою для його дострокового припинення, а також те, що на день ухвалення рішення позивачем не оскаржувалось рішення Стрижавської селищної ради від 23 червня 2016 року № 37, яким визнано збитковою фінансово-господарську діяльність комунального підприємства «Турбота» Стрижавської селищної ради за 2015 рік і І квартал 2016 року та визнано неефективною й незадовільною роботу директора КП «Турбота» ОСОБА_5 по організації господарської діяльності підприємства.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано належну оцінку доводам позовної заяви щодо звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності.

По справі встановлено, що з 21 червня 2016 року по 6 липня 2016 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці (а. с. 13). Тобто позивача було звільнено в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 17 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи із нормативного тлумачення п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. 40, 41 КЗпП України та враховуючи те, що між сторонами виник спір з приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення порядку його звільнення, оскільки він є депутатом Стрижавської селищної ради, а тому відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» його зобов'язані були попередити письмово не менш ніж за 15 днів, є безпідставними з огляду на те, що такими обставинами позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги та такі обставини не досліджувались судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та рішення суду не спростовують. Такі доводи позивача обґрунтовуються обставинами, що являються ідентичними обставинам, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги і зазначив докази в підтвердження цих обставин.

Суд першої інстанції, виконавши вимоги ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно і безпосередньо дослідив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та їх достатність і взаємний зв'язок в сукупності та надав їм вірну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки в своєму рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а отже є законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.М. Медяний

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська