Справа №490/9547/17 27.12.2017
Провадження №22-ц/784/2603/17

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/9547/17 Головуючий І інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/784/2603/17 Доповідач Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :
головуючого Темнікової В.І.,
суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.
із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, -
В С Т А Н О В И Л А :
31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме знаходження його в зоні ведення бойових дій та участі в бойових діях - збройного конфлікту, роззброєння незаконних формувань на території Республік колишнього СРСР, а саме в Республіці Азербайджан та автономної області Азербайджану в ОСОБА_2 в період з 24.11.1988 року по 13.05.1992 року. Свою заяву обґрунтовував тим, що встановлення зазначеного юридичного факту необхідно йому для подальшого належного встановлення соціального та пенсійного забезпечення, а також тим, що чинним законодавством не визначено іншого порядку, ніж в порядку окремого провадження встановлення факту, що має юридичне значення. Також, заявник зазначив, що чинним законодавством не встановлено порядку отримання статусу учасника бойових дій колишнім військовослужбовцям, які приймали участь в бойових діях на території Республік колишнього СРСР, а саме в Республіці Азербайджан та автономної області Азербайджану в Нагірному Карабасі, що до чинного законодавства України : ЗУ № 3551-12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що врегульовує порядок отримання статусу учасника бойових дій, прийнятого 22.10.1993 року, не внесені зміни та доповнення до законодавства колишнього СРСР, яке врегулювало порядок отримання вказаного статусу. Відповідно п.2 ст.6 ЗУ № 3551-12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за ПКМУ № 63 від 08.02.1994 року внесені зміни та доповнення, за яким визначено «перелік держав і періодів бойових дій на їх території» до якого не включені території Республік колишнього СРСР, а саме в Республіці Азербайджан та автономної області Азербайджану в Нагірному Карабахі, в яких держава Україна не брала участі та не направляла своїх громадян.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, відмовлено.
Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні відомостям, викладеним в ній, та просили її задовольнити.
Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу по справі, суд виходив з того, що за змістом ст. 256 ЦПК України( в редакції на час винесення ухвали судом), та відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 р. в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_1 просить встановити факт участі у бойових діях під час проходження військової служби в період з 24.11.1988 року до 19.04.1989 року (2 періоду) у Баку та Тбілісі, та з 02.08.1990 року по 18.05.1992 року у Азербайджанській РСР. Встановлення даного факту заявник пов`язує з виникненням права на отримання статусу учасника бойових дій, в чому йому було відмовлено зацікавленою особою неодноразово.
Таким чином, суд вважав, що заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, з яким пов`язується наступне вирішення спору про право. Крім того, зі змісту вимог заяви вбачається, що заявник просить установити факт участі у бойових діях , що не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Відповідно до п.1 ст.122 ЦПК України( в редакції на час розгляду справи в суді) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства. Тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення.
Даний висновок суду відповідає обставинам справи та діючому законодавству, яке регулює спірні правовідносини. Так, згідно ст. 234 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час винесення ухвали суду) окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема і справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Однак згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час винесення ухвали суду) суд встановлює не будь які юридичні факти, а тільки такі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31 березня 1995р. з наступними змінами суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати
працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК України. На даний час в порядку КАСУ.
Для вирішення питання про можливість встановлення статусу учасника бойових дій, діючим законодавством встановлений інший позасудовий порядок розгляду, а саме шляхом звернення до Комісії Миколаївського обласного військового комісаріату по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». І тільки у разі не згоди з рішенням зазначеної Комісії, зацікавлена особа має право на звернення до суду, але не з заявою про встановлення факту участі у бойових діях, а з позовом про оскарження дій військомату та прийнятого рішення у передбаченому законом порядку, чим ОСОБА_1 і скористався, звернувшись до відповідного адміністративного суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31 березня 1995р. з наступними змінами вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на
підставі п.1 ст.136 ЦПК України, а коли справу вже порушено - закриває
провадження в ній на підставі п.1 ст.227 ЦПК України.
Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про встановлення факту, який має юридичне значення, та зазначені норми права в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд правомірно дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, а доводи апеляційної скарги про відсутність іншого порядку для вирішення питання про встановлення факту участі заявника в бойових діях, не відповідає як обставинам справи, так і діючому законодавству.
Інші доводи апеляційної скарги фактично є відтворенням змісту заяви про встановлення факту, який має юридичне значення, і не містять доводів на спростування наведених висновків суду.
Керуючись ст. ст. 374, 375,381,382 ЦПК України, судова колегія,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її прийняття у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду.

Головуючий

Судді