Справа № 713/1992/16-ц
Провадження №2/713/90/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, звернулися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача Банилівської сільської ради.

Посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, 1972 року побудови, що розташований в АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_7, вони, як спадкоємці першої черги за законом, своєчасно прийняли спадщину, оскільки доглядали померлого за життя, здійснили його поховання, сплачують земельний податок. Крім того, звернулись до нотаріальної контори із заявами про оформлення спадщини та видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус видав постанову, якою відмовив їм у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, у зв'язку з тим, що ними не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_7 на дане майно.

Просять визнати за ними, ОСОБА_2, ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме, по 1/2 ідеальній частці житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_7

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який також за довіреністю представляє інтереси ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Банилівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Банилівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради.

В судовому засіданні треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 заявлені вимоги визнали, не заперечували щодо їх задоволення.

Суд, заслухавши позивача, третіх осіб, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер - ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3, виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 Банилівською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №25.

З копії свідоцтва про одруження НОМЕР_4, виданого 11 червня 1954 року Банилівським ЗАГС вбачається, що 11 червня 1954 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2., прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2.

З копії про народження ОСОБА_1 виданого 02 вересня 1975 року Банилівською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області вбачається, що батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_7, ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1

З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.А з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 1972 року побудови, вартістю 219598,00 грн.

З довідки Банилівської сільської ради №736 від 04.08.2016 року вбачається, що згідно записів по господарської книги №12, особового рахунка НОМЕР_5, сторінки 59 ОСОБА_7, 1934 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, дійсно був власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. ОСОБА_7 за життя свідоцтво про право власності на вказаний будинок не отримував. Після смерті ОСОБА_7 в управління спадковим майном вступив його син ОСОБА_1, який доглядав померлого за життя, здійснив його поховання, зробив ремонт будинку, сплачує податок на землю. Заповіт за життя не складався. Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_1

Судом також встановлено, що крім позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, які спадщину після смерті ОСОБА_7 у встановлений законом термін не прийняли, про що подали до нотаріальної контори відповідну заяву. Інших осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №281/2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.1274 ЦК України. спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у зв'язку із тим, що ними не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №1385/02-31 від 08.12.2016 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом".

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 вважається такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7, оскільки на час її смерті проживали разом з ним в житловому будинку, вступили в управління спадковим майном.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1972 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об'єктів нерухомості є необов'язковим.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі.

При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Керуючись ст.ст.524, 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), ст.ст.1, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, ст.ст.10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН - НОМЕР_1), право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, на 1/2 ідеальну частку житлового будинку по плану забудови під літ. «А», з відповідною часткою належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН - НОМЕР_2), право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, на 1/2 ідеальну частку житлового будинку по плану забудови під літ. «А», з відповідною часткою належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич