Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2675/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Григорусь Н.Й., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 5 липня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» , третя особа ОСОБА_1, про припинення договорів поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 10 серпня 2007 року між АКБ «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ІМЕКСБАНК», та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 147, на підставі якого позичальнику надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 180000 грн., зі сплатою 19 % річних, з кінцевим терміном повернення 9 серпня 2010 року.

Банком свої зобовязання за вказаним договором щодо видачі коштів виконано у повному обсязі. Проте відповідачем умови договору не виконані. 11 січня 2009 року йому було вручено претензію про наявність простроченої заборгованості з вимогою негайної її сплати. Крім того, подібні претензії вручалися боржнику 23 жовтня 2009 року та 18 січня 2010 року, втім станом на 21 серпня 2015 року відповідач вимоги банку не виконав.

Також 10 серпня 2007 року між АКБ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 147/1, відповідно до п.1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх обовязків за договором кредиту, а згідно з п. 1.2 договору поруки у разі порушення боржником обовязку за договором кредиту, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Станом на 25 серпня 2015 року заборгованість боржника за даним договором кредиту становила 357944 грн. 50 коп., у тому числі 145000 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 71206 грн. 90 коп. за процентами, 18000 грн. штраф, 76353 грн. 42 коп. пеня за порушення строку повернення кредиту, 47384 грн. 18 коп. пеня за порушення строку сплати процентів.

Окрім того, 14 травня 2007 року між АКБ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 84, на підставі якого відповідачеві надано кредитні кошти у сумі 189500 грн., зі сплатою 18 % річних, строком до 13 травня 2017 року.

Також 14 травня 2007 року між АКБ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 84/1, відповідно до якого у разі порушення боржником обовязку за договором кредиту, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Станом на 21 серпня 2015 року заборгованість боржника за договором кредиту становила 83039 грн. 83 коп., у тому числі 49260 грн. поточна заборгованість за кредитом, 18950 грн. штраф, 2986 грн. 54 коп. пеня за порушення строку повернення кредиту, 11843 грн. 29 коп. пеня за порушення строку сплати процентів.

З огляду на вищезазначене, позивач просив стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту № 147 від 10 серпня 2007 року у сумі 357944 грн. 50 коп., у тому числі 145000 грн. прострочену заборгованість за кредитом, 71206 грн. 90 коп. за процентами, 18000 грн. штраф, 76353 грн. 42 коп. пеню за порушення строку повернення кредиту, 47384 грн. 18 коп. пеню за порушення строку сплати процентів.

Крім того, просив стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту № 84 від 14 травня 2007 року у сумі 83039 грн. 83 коп., у тому числі 49260 грн. поточну заборгованість за кредитом, 18950 грн. штраф, 2986 грн. 54 коп. пеню за порушення строку повернення кредиту, 11843 грн. 29 коп. пеню за порушення строку сплати процентів.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати припиненими зазначені договори поруки з тих підстав, що банком неодноразово збільшувалась відсоткова ставка за кредитним угодами, що призвело до збільшення обсягу відповідальності боржника та поручителя. Однак, з нею додаткові угоди не були укладені, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для застосування положеньч.1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 5 липня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «ІМЕКСБАНК» відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки №84/1 від 14 травня 2007 року, укладений між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2

Визнано припиненим договір поруки №147/1 від 10 серпня 2007 року, укладений між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ПАТ «ІМЕКСБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що судом безпідставно застосована позовна давність, оскільки за кредитним договором № 84 від 14 травня 2007 року кінцевий термін повернення коштів становить 13 травня 2017 року, а за кредитним договором № 147 від 10 серпня 2007 року останній платіж здійснений боржником 11 вересня 2014 року, що свідчить про переривання строку позовної давності.

На думку апелянта, відмовивши у задоволені позову, суд своїм рішенням одночасно звільнив від відповідальності за невиконання зобовязань як поручителя, так і боржника, чим взагалі позбавив ПАТ «ІМЕКСБАНК» можливості стягнення боргу.

Вважає помилковим висновок суду про збільшення відповідальності поручителя, оскільки додаткові угоди укладалися як вимушений захід у звязку з невчасним погашенням основного боргу і відповідно виникненням простроченої заборгованості. Додаткові угоди передбачали лише зміну порядку погашення основної суми заборгованості і не збільшували загальний розмір кредиту, тобто обсяг відповідальності поручителя.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав апеляційну скаргу.

На думку ОСОБА_1, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки він повністю виконав кредитні зобовязання за даними угодами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 14 травня 2007 року між АКБ «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ІМЕКСБАНК», та ОСОБА_1 укладений договір кредиту №84, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 40000 грн., строком до 13 травня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 18 % річних.

Додатковою угодою №1 від 25 травня 2007 року п.1.1 кредитного договору викладено в новій редакції, якою передбачено, що кредит надається у розмірі 69500 грн., строком до 13 травня 2017 року, зі сплатою 17 % річних.

14 червня 2007 року сторони також уклади додаткову угоду №2, відповідно до якої п. 1.1 кредитного договору викладено в новій редакції, та зазначено, що кредитні кошти надаються у розмірі 189500 грн., строком до 13 травня 2017 року, зі сплатою 18 % річних.

На підставі додаткової угоди №3 до кредитного договору, укладеної між сторонами 18 квітня 2008 року, відсоткова ставка за користування кредитним коштами була збільшена до 28 % річних.

Додатковою угодою №4 від 17 жовтня 2008 року сторони дійшли згоди щодо збільшення відсоткової ставки до 32 % річних.

Кредитним договором передбачено, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів та кредиту останній сплачує банку пеню за кожен день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від несвоєчасно сплаченої суми.

Окрім того, п.4.2 договору передбачено, що у випадку невиконання боржником зобовязань щодо сплати відсотків та повернення кредиту він сплачує штраф у розмірі 10 процентів від суми кредиту.

З метою забезпечення належного виконання боржником кредитних зобовязань, 14 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №84/1, відповідно до якого у разі порушення боржником обовязку за основною угодою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

25 травня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до якої п.1.1 договору поруки викладено в новій редакції, якою передбачено, що розмір кредиту становить 69500 грн., а відсоткова ставка складає 17 % річних.

Додаткову угоду №2 також було укладено між банком та поручителем 14 червня 2007 року, відповідно до якої сторони погодили розмір кредиту 189500 грн., та відсоткову ставку 17 % річних.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, у звязку з чим станом на 21 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 83039 грн. 83 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати тіла кредиту у сумі 49260 грн., 18950 грн. штрафу, 2986 грн. 54 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 11843 грн. 29 коп. пені за порушення термінів сплати відсотків.

Окрім того, судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір кредиту №147 про надання останньому кредитних коштів у розмірі 180000 грн., строком до 9 серпня 2010 року, зі сплатою 19 % річних.

Додатковою угодою №1 до вказаного договору, яка укладена 18 квітня 2008 року, сторони змінили розмір відсоткової ставки з 19 % до 28 % річних.

Також згідно з додатковою угодою №2 до кредитного договору, яка укладена між позивачем та ОСОБА_1 17 жовтня 2008 року, відсоткова ставка збільшена до 32 % річних.

В судовому засіданні встановлено, що 10 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №147/1, згідно з яким поручитель відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_1 кредитних зобовязань в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату відсотків, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів.

Матеріали справи свідчать, що боржник у встановлений даною угодою строк не повертав кредитні кошти та не сплачував відсотки за користування кредитом.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 25 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 357944 грн. 50 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 145000 грн., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 71206 грн. 90 коп., 18000 грн. штрафу, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 76353 грн. 42 коп., а також 47384 грн. 18 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Вказані обставини підтверджується наданими позивачем розрахунками. Будь-яких доказів на спростування суми боргу за кредитними договорами суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Так, за правилами ч.5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом встановлено, що банк 25 лютого 2009 року звернувся до ОСОБА_1 із письмовою вимогою достроково сплатити заборгованість за кредитним договором №84 від 14 травня 2007 року у строк до 28 березня 2009 року. Зазначена вимога була отримана боржником 26 лютого 2009 року ( а.с.119, т.1).

Отже, банк змінив встановлений договором строк виконання зобовязання, відтак початок перебігу строку позовної давності розпочався з 29 березня 2009 року.

17 листопада 2011 року боржником здійснено часткову сплату заборгованості за відсотками. Отже, строк позовної давності перервався. Наступна сплата боргу за кредитним договором №84 від 14 травня 2007 року була здійснена ОСОБА_1 2 жовтня 2013 року ( а.с.132,133, т.1). Таким чином, звернувшись до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним кредитним договором у серпні 2015 року, банк не пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів також приходить до висновку про дотримання позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення боргу за кредитним договором №147 від 10 серпня 2007 року.

Так, 16 березня 2010 року ОСОБА_1 отримав письмову вимогу банку сплатити заборгованість за даним кредитним договором протягом десяти днів з дня отримання цієї вимоги. 3 вересня 2012 року ним здійснено часткову сплату боргу за кредитом. В подальшому, 15 серпня 2013 року, 11, 13 та 30 вересня 2013 року, 23 квітня 2014 року та 11 вересня 2014 року ним також здійснювались платежі в рахунок погашення боргу за кредитним договором №147 ( а.с. 24, т.2).

Вказана обставина свідчить про переривання строку позовної давності.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року ( справа №6-2003цс15).

Звертаючись до суду з даним позовом, банк просив стягнути із ОСОБА_1 штрафи та пеню. Отже боржник в даному випадку несе подвійну відповідальність, що не узгоджується з положеннями ст.61 Конституції України.

З огляду на вищезазначене, із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №84 від 14 травня 2007 року у розмірі у розмірі 68210 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 49260 грн. та 18950 грн. штрафу.

Окрім того, із ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути заборгованість за кредитним договором №147 від 10 серпня 2007 року у розмірі 234206 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 145000 грн., заборгованості зі сплати відсотків у сумі 71206 грн. та 18000 грн. штрафу.

При цьому, заборгованість за спірними угодами підлягає стягненню лише з боржника, оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про припинення поруки.

Так, за правилами ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Оскільки судом встановлено, що збільшення банком відсотків за користування кредитним коштами відбулось без згоди поручителя, порука є припиненою.

З огляду на вищезазначене, рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу підлягає скасуванню з постановленням нового, - про часткове задоволення позову.

Рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209,303,304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 5 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» заборгованість за кредитним договором №84 від 14 травня 2007 року у розмірі 68210 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 49260 грн. та 18950 грн. штрафу.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» заборгованість за кредитним договором №147 від 10 серпня 2007 року у розмірі 234206 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 145000 грн., заборгованості зі сплати відсотків у сумі 71206 грн. та 18000 грн. штрафу.

У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» 4947 грн. 85 коп. судового збору.

Рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: