Справа № 750/1974/16-ц Провадження № 22-ц/795/107/2017 Головуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Губар В.С.

при секретарі Зіньковець О.О.,

за участю: представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану представником за довіреністю ОСОБА_1, на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі представник за довіреністю ОСОБА_3 ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.11.2016, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів задоволено частково, та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи скарги зводяться до того, що рішення місцевого суду є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, матеріали справи належним чином не досліджені.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник зазначає, що місцевий суд в порушення ст. 169 ЦПК України не заслухав думку представника позивача, незаконно задовольнив клопотання представника позивача про зміну предмету позову, під час допиту свідка не встановив його особу, без обґрунтування причин залишив клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення, чим позбавив ОСОБА_3 права на правову допомогу, в порушення ст. 224 ЦПК України суд не постановив заочне рішення.

Суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про те, що позивач на даний час не працює та не має стабільного заробітку, не досліджено довідку про перетин кордону України ОСОБА_4 з метою заробітку, не досліджено розрахунок державного виконавця зі сплати аліментів, не обґрунтовано прийшов до висновку про зміну розміру аліментів.

В судове засідання позивач та відповідач не з»явилися, ОСОБА_5 повідомлена про час та місце розгляду справи судовою повісткою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи, судова повістка на ім»я ОСОБА_4 повернулась до суду не врученою.

Як вбачається, представник позивача за договором про надання правової допомоги - адвокат ОСОБА_2 належним чином повідомлена та представляє інтереси в суді апеляційної інстанції позивача ОСОБА_4, крім того відповідно до п. 5 ч. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі (а.с. 53).

Відповідно до положень ст. 305 ЦПК України неявка сторін в судове засідання, повідомлених належним чином, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.07.2011 стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27.10.2010 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 71-72 справа № 2/2506/2761/11).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, а саме з 1/3 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 500 грн. на кожну дитину щомісячно, з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття, суд першої інстанції прийшов до такого висновку враховуючи відсутність заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відсутності у позивача постійного місця роботи, регулярного заробітку та народження дитини.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Погіршення матеріального становища батька, зміна його сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, враховуючи зміну сімейного стану, народження третьої дитини у позивача (а.с. 5) та зміну матеріального стану, що підтверджується матеріалами справи місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про зменшення розміру аліментів.

Доводи скарги, що місцевий суд в порушення ст. 169 ЦПК України не заслухав думку представника позивача, незаконно задовольнив клопотання представника позивача про зміну предмету позову, під час допиту свідка не встановив його особу, без обґрунтування причин залишив клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення, чим позбавив ОСОБА_3 права на правову допомогу, в порушення ст. 224 ЦПК України суд не постановив заочне рішення не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду.

Посилання в скарзі на довідку про перетин кордону України ОСОБА_4 з метою заробітку та на розрахунок державного виконавця зі сплати аліментів не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки після стягнення рішенням суду першої інстанції аліментів змінився майновий стан позивача.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником за довіреністю ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: