РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/1105/16-ц

Провадження № 2/700/19/17

18 січня 2017 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді - Яценко Г.М.,

за участю секретаря - Кравець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Будищанської сільської ради, Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Будищанської сільської ради, Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування своїх вимог позивач пояснив, що у 1994 році та в 1998 році він був членом колгоспу КСП «Тікич» працював у ньому різноробочим, що підтверджується довідками трудового архіву.

Разом з тим, під час оформлення державного акта на право колективної власності на землю КСГП «Тікич» серії серія ЧР№10-23 він був членом КСГП та працював у ньому, однак помилково не був включений до списку членів КСГП, які мали право на земельну частку (пай) площею 1,3369 га, а тому вимушений звернувся до суду з позовом.

Позивач в судове засідання не зявився, направив суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі.

Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, направили заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно довідки трудового архіву від 15.12.2016 року №309 ОСОБА_1 у 1994, 1998 роках був членом КСП «Тікич» с.Будище, Лисянського району, Черкаської області де працював різноробочим.

Разом з тим, під час оформлення державного акта на право колективної власності на землю КСГП «Тікич» серії ЧР№10-23 він був членом КСГП та працював у ньому, однак помилково не був включений до списку членів КСГП, які мали право на земельну частку (пай).

Із довідки Будищанської сільської ради від 06 грудня 2016 року №620 за ОСОБА_1 у списках не витребуваних паїв рахується земельний пай площею 1,3369 га.

Відповідно до ст.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю, були чи залишалися членами цього підприємства.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме в п.23, і п.24 вказаної Постанови зазначено, що потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК Українипри приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п.«а» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання прав.

На підставі вищенаведеного ст.152 ЗК України, ст.ст. 3, 15, 118, 119, 120, 158, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Будищанської сільської ради Лисянського району, Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі про визнання права на земельну частку (пай), задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у розмірі земельної частки (паю) 1,3369 в умовних кадастрових гектарах за рахунок земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Тікич» розташованого на території Будищанської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Судові витрати покласти на Позивача.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Яценко Г. М.