Справа №461/1138/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 в його інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про вселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, який діє в його інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2, Галицького районного відділу ДМС у Львівській області, треті особи - орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право на проживання

встановив:

встановив:

позивач звернувся до суду в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить вселити його і малолітнього ОСОБА_2 в квартиру по вул.Городоцька, 33/31 в м.Львові.

Позов мотивує тим, що він і його малолітній син зареєстровані і проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім них, в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та її тітка ОСОБА_4, які фактично там не проживають. Однак, відповідачка, яка є його колишньою дружиною та позбавлена батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2, змінила замки в дверях згаданої квартири і протиправно не допускає його та сина до житла, чим порушує їх права.

19.07.2017 року відповідач подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, Галицького районного відділу ГУ ДМС у Львівській області, треті особи Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4, в якому просить визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 33/31 та зобовязати Галицький РВ ГУ ДМС у Львівській області зняти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 останній пішов проживати окремо ще в 2011 році і до сих пір не проживає за вищезгаданою адресою, що підтверджується актами ЛКП «Айсберг», не несе жодних витрат на комунальні послуги. Жодних перешкод у користуванні житлом йому не чинилось.

Позивач та його представник в судовому засіданні первісний позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Зустрічний позов заперечили з мотивів безпідставності. Просять первісний позов задоволити, в зустрічному позові просять відмовити.

Відповідач в судовому засіданні первісний позов заперечила з мотивів безпідставності. Зустрічний позов уточнила та відмовилася від вимоги про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації малолітнього ОСОБА_2 Просить відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічний позов просить задоволити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування в судовому засіданні первісний позов підтримав в частині вселення малолітнього ОСОБА_2, вирішення зустрічного позову відніс на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалив розглядати справу у відсутності третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3 ст.60 ЦПК України).

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №136 від 12.01.2017р. /а.с.4/ в квартирі №31 на вул.Городоцькій 33 в м.Львові зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

Як видно із свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками такого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 /а.с.6/.

При цьому, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02.11.2016 року ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 /а.с.7-9/.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів (ч.1 ст.9 ЖК України).

Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Також, з матеріалів справи видно, що позивач звертався до Начальника Галицького ВП м.Львова ГУНП України у Львівській області з заявою з приводу протиправних дій ОСОБА_3, яка не допускає його та його малолітнього сина до житла. Однак, результатів такого звернення суду не представлено, а сам по собі факт звернення не може свідчити про обґрунтованість такого.

При цьому, позивачем не подано жодного доказу, який би прямо підтверджував факт чинення відповідачем перешкод позивачу та його малолітньому сину в користуванні житлом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Щодо зустрічного позову, то суд зазначає наступне.

В обґрунтування вимог зустрічного позову відповідач покликається на акти ЛКП «Айсберг» від 25.10.2012р. /а.с.40/ та від 15.05.2017р. /а.с.102/, згідно яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2012 року.

При цьому, суд вважає вказані акти недостатніми доказами факту не проживання позивача у згаданій квартирі, оскільки, такі складені зі значним проміжком у часі (понад 4 роки) та акт від 15.05.2017 року складений уже після звернення позивача до суду, а тому інформація зазначена у ньому викликає сумнів з огляду на підстави первісного позову.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Отож, з врахування вищезазначеного суд приходить до висновку про необґрунтованість первісного та зустрічного позовів, оскільки сторони не подали жодних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували обставини, на які вони посилаються.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.3-11,60,88,212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в його інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про вселення відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, який діє в його інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2, Галицького районного відділу ДМС у Львівській області, треті особи - орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право на проживання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.