АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/45/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

позивачки ОСОБА_6

представника ТОВ «Аграрник» ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ТОВ "Аграрник" на заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ "Аграрник" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Аграрник» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 2,9887 га., яка розташована в адміністративних межах Криштопівської сільської ради. Земельна ділянка була отримана позивачкою у спадок від померлого батька.

Позивач стверджує, що до 2011 року земельною ділянкою користувався відповідач ТОВ «Аграрник» на підставі договору оренди, а після 2011 року договір оренди не укладався, але ТОВ «Аграрник» продовжує користуватись належною її земельною ділянкою та відмовляється її повернути.

У звязку з чим просила суд зобовязати ТОВ «Аграрник» усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом надання дозволу працівникам землевпорядної організації для проведення робіт по відновленню меж земельної ділянки в натурі та передати позивачці земельну ділянку.

Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено. Зобовязано ТОВ «Аграрник» усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 2,9887 га., яка розташована в адміністративних межах Криштопівської сільської ради. Зобовязано ТОВ «Аграрник» передати ОСОБА_6 земельну ділянку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ «Аграрник» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 16 травня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 до ТОВ «Аграрник» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки земельна ділянка не передана відповідачу згідно акту прийому передачі, договір оренди не пройшов державну реєстрацію, то такий договір оренди землі від 20.01.2012 року є неукладеним.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не є можливим.

Встановлено, що ОСОБА_6 є власницею земельної ділянки площею 2,9887 га., яка розташована в адміністративних межах Криштопівської сільської ради. Земельна ділянка отримана позивачкою у спадок, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29.12.2010 року.

До 2011 року дана земельна ділянка перебувала в оренді в ТОВ «Аграрник». Після закінчення договору оренди земельна ділянка за договором акту прийомки передачі не поверталась власнику, а залишалась в користуванні в орендаря, ТОВ «Аграрник».

20.01.2012 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Аграрник» було підписано договір оренди земельної ділянки строком до 01.01.2019 року. Пунктом 43 договору оренди передбачено, що він набирає чинності після підписання та його реєстрації. Так як станом на березень 2016 року даний договір оренди землі не пройшов державну реєстрацію, а ТОВ «Аграрник» без належної правової підстави утримує в себе земельну ділянку, то позивачка просили суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом надання дозволу працівникам землевпорядної організації для проведення робіт по відновленню меж земельної ділянки в натурі та передати позивачці земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним з моменту його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельної ділянки пройшов державну реєстрацію лише 14.04.2016 року, тобто після того, як позивачка звернулася до суду, але до винесення судом першої інстанції 18 липня 2016 року заочного рішення.

Так як на момент ухвалення заочного рішення судом першої інстанції 18.07.2016 року договір оренди землі вже пройшов державну реєстрацію 13.04.2016 року під час дії даного договору, то дана спірна земельна ділянка на належній правовій підставі перебувала в оренді у відповідача та забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки незалежно від дати проведення його державної реєстрації до предявлення позову про повернення земельної ділянки чи після його предявлення. Такий висновок колегії суддів буде відповідати правовій позиції, висловленій ВС України в постанові від 06 березня 2013 року по справі №6-5 цс 13.

Також безпідставними є доводи позивачки про те, що договір оренди землі є не чинним та не повинен виконуватись, так як він набував чинності лише з моменту його державної реєстрації з 13.04.2016 року, з наступних підстав.

Правочин як вольова дія є поєднанням волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, визначеною ст. 627 ЦК України.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний документ.

Результати аналізу статей 202, 203, 215, 638 ЦК України, ст. 20 Закону України "Про оренду землі" та ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" дають підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, склали та скріпили підписом письмовий документ, у якому зафіксовані правові наслідки цього правочину.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Тому станом на 21.01.2012 року на час укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем та до його реєстрації у ТОВ «Аграрник» не було перешкод для обробітку даної земельної ділянки та вирощування сільськогосподарських культур відповідно до цього договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно визначається як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно; під нерухомим майном розуміються земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Але судом першої інстанції невірно були встановлені фактичні обставини справи, що призвели до неправильного застосування норм матеріального права та вирішення спору по суті. При таких обставинах заочне рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та ухвалення нового рішення, яким позивачці необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ "Аграрник" на заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 16 травня 2016 року задоволити, а заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 16 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_6 відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ "Аграрник" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :