Справа № 495/5970/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

11 грудня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород - Дністровський цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.08.2011 року у розмірі 18178,80 грн. та судовий збір у сумі 1600,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги, тим, що 01.08.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобов'язання, за даним договором, відповідач належним чином не виконує та не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30.06.2017 року складає 18178,80 гривень, яку добровільно відповідач не погашає, тому позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви просить справу розглядати без участі представника банку, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням справу розглянути за її відсутність, позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Згідно з наданим до суду клопотанням просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропущенням строку на звернення до суду з вимогою про захист права.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи доводи сторін, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 01.08.2011 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, перевитрат платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.6, у випадку невиконання зобов'язань по Договору, на вимогу Банку виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі Простроченого кредиту та Овердрафту), виплаті винагороди Банку.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банку клієнту кредитної картки, клієнт своїм підписом у заяві та пам'ятці клієнта посвідчує укладення договору між банком про надання банківських послуг, шляхом надання відповідної суми кредитного ліміту.

Згідно п.1.1.3.2.2 вказаних умов та правил, при наявності у клієнта прострочення по кредитному ліміту, а також відсоткам за користування кредитним лімітом, банк має право: після закінчення строку вкладу, вклади та нараховані відсотки перечислити на відповідний картковий рахунок клієнта або розірвати даний договір. Також у випадку порушення держателем встановлених законодавством України вимог та умов даного кредитного договору, банк має право призупинити дію кредитної картки та визнати картку недійсною до моменту погашення заборгованості, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у відповідній визначеній банком частині у випадку невиконання держателем своїх кредитних зобов'язань згідно кредитного договору. У разі виникнення заборгованості, держатель зобов'язаний протягом 30 днів з моменту її виникнення погасити дану заборгованість.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши кошти у сумі 4200 грн. відповідачу.

Однак, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість - 18178,80 грн., яка складається з наступного:

- 3003,18 гривень - заборгованість за кредитом;

- 11139,94 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2693,83 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 гривень - штраф (фіксована частина);

- 841,85 гривень - штраф (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 є зобов'язальними.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

З наданого позивачем Розрахунку заборгованості за договором від 01.08.2011 року вбачається, що з 23.08.2011 року по 09.11.2012 року відповідачка систематично майже кожний місяць погашала заборгованість та здійснювала нарахування для погашення кредиту. 09 листопада 2012 року позивачка здійснила нарахування коштів за кредитним договором на суму 300 гривень, загальна сума її нарахувань за один рік та два місця складає 4 370 гривень. Такі обставини відповідачкою визнаються, тому не підлягають доказуванню.

Разом з тим, відповідачка пояснює, що 09.11.2012 року нею був проведений останній платіж за кредитним договором в розмірі 300 грн., після цього вона жодного разу не здійснювала нарахування коштів, тому зазначення в наданому банком Розрахунку, що 12.06.2014 року вона перерахувала 16 гривень 23 копійок на рахунок банку для погашення кредиту від 01.08.2011 року, є невірними. Такі твердження відповідачки суд приймає до уваги, оскільки наданий суду Розрахунок не є повним та достовірним доказом вчинення відповідачкою банківської операції 12.06.2014 року.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. При цьому автоматично пролонговується не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг.

Відповідно до заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Заява позичальника про припинення дії договору в матеріалах справи відсутня, а тому відбулась його пролонгація із збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо умов про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними.

Разом з тим, суд приходить до висновку про застосування у даному спорі строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ч.1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи та письмових пояснень відповідача, які не були спростовані позивачем, строк дії картки сплинув в серпні 2012 року, а останній платіж відповідачкою здійснений 09.11.2012 року.

Таким чином, з моменту настання кінцевого строку повного погашення кредиту до моменту звернення банку з позовом - 11.08.2017 року встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплинув. При цьому суд вважає, що строк позовної давності не переривався.

Позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності.

Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (строк позовної давності), про причини пропуску строку давності представник позивача не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив його поновити, а відповідачем надано на адресу суду заяву, в якій вона наполягає на застосуванні строку позовної давності, то існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 252-255, 256, 261, 267, 509, 526, 530, 1054, ЦК України, ст.ст. 10, 11 ,60, 76, 88, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: