АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження 22-ц/796/3103/2017 Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор», голови ГБК Храплюка Сергія Михайловича про визнання незаконним рішення, дії та бездіяльності посадових осіб,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній цивільній справі.

За змістом апеляційної скарги позивач ОСОБА_1., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу про задоволення заяви про забезпечення його позову.

В судове засідання апеляційної інстанції учасники процесу не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно зі ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

В позовній заяві ОСОБА_1. просить визнати незаконними рішення, дії й бездіяльність посадових осіб правління ГБК «Авіатор», визнати недійсним вчинений односторонньо головою правління ГБК ОСОБА_2. витяг зборів правління ГБК «Авіатор» від 15.02.2012 р. та на підставі цього протоколу №2 укладені ним від імені Кооперативу угоди від 15.02.2012 р.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ГБК «Авіатор», що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, та шляхом зупинення продажу арештованого майна, позивач зазначав про те, що 06 серпня 2015 року йому стало відомо про рішення правління ГБК «Авіатор» від 15 лютого 2012 року, яким було уповноважено бувшого голову ГБК «Авіатор» ОСОБА_2 на укладення та підписання від імені Кооперативу з ТОВ «Аксепт-Транс» угоди про реструктуризацію заборгованості за договором про будівництво підземного двоповерхового гаражу на 145 машиномісць по АДРЕСА_1, №12/01 від 19.11.2001 р., з визначенням її умов на власний розсуд, в тому числі щодо визначення розміру неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних, і за це проголосували 100% голосів.

Крім того, позивач вказує про відсутність спору щодо заборгованості між ГБК «Авіатор» та ТОВ «Аксепт-транс», що підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 31.10.2012 року, яке набрало законної сили. Однак, незважаючи на вказане, на підставі фіктивного рішення засідання правління ГБК «Авіатор» від 15 лютого 2012 року Господарським судом м. Києва 11.10.2016 року прийнято рішення про порушення провадження у справі про банкрутство ГБК «Авіатор».

При цьому, позивачем у супереч вимогам ч.2 ст. 151 ЦПК України не зазначені у заяві про забезпечення позову причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Разом з тим, позивач просить забезпечити цивільний позов шляхом накладення арешту на кошти й майно відповідача та зупинення продажу арештованого майна по справі за немайновими позовними вимогами, що не є співмірним із заявленим ОСОБА_1 позовом.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 не приведено доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову про визнання незаконними рішення, дій і бездіяльності посадових осіб ГБК «Авіатор».

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в даній цивільній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленої ухвали суду.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі позивача.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: