Справа № 439/1556/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

09 березня 2017 р. м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Петейчука Б.М.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 районного центру зайнятості Львівської області до ОСОБА_3 про стягнення допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 районний центр зайнятості Львівської області звернувся з даним позовом до ОСОБА_3, у якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 7529,99 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 районним центром зайнятості 13.06.2012 року зареєстрована як така, що шукає роботу громадянка ОСОБА_3. У зв'язку з відсутністю підходящої для неї роботи, згідно ст.2 Закону України «Про зайнятість населення від 01.03.1991р., відповідачу було надано статус безробітного з 20.06.2012 року ( наказ №НТ120620 від 20.06.2012 р.). У заяві про надання статусу безробітного від 20.06.2012 року власним підписом відповідачем було підтверджено, що ознайомлений з памяткою «Ваші права - Ваші обовязки», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 03.11.2010р. №351 (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), яка передбачає, що безробітна особа зобовязана повідомляти спеціаліста центру зайнятості про всі зміни своїх даних, внесених до персональної картки, для прийняття останнім своєчасних та законних рішень.

Відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги з безробіття з 20.06.2012р. (наказ №П 1120620). Відповідно до пп.1 п.5 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплату допомоги по безробіттю скорочено з 17.03.2013 року (наказ №НТ130318).

На виконання своїх повноважень, при звірці бази даних служби зайнятості з даними ПФУ про зайнятість особи, в результаті проведеного обміну між ДПА та Державною службою зайнятості за звіркою ІІІ кварталу 2012, ОСОБА_2 районним центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення та встановлено факт виконання робіт за договором ЦПХ ОСОБА_3 з ТзОВ «ОСОБА_4 Системс УА ГмБХ» з 09.07.2012 року. На підтверження даного факту ОСОБА_2 РЦЗ 20.12.2013 року за вих.№2385/02 у ТзОВ «ОСОБА_4 Системс УА ГмБХ» скеровано запит щодо надання інформації про виконання робіт ОСОБА_3 на даному підприємстві. Відповідно до листа ТзОВ «ОСОБА_4 Системс УА ГмБХ» від 24.01.2014 року вих.№82 встановлено, що ОСОБА_3 з 09.07.2012 року по 13.07.2012 року виконувала роботи на ТзОВ «ТзОВ «ОСОБА_4 Системс УА ГмБХ» згідно цивільно-правового договору про виконання робіт від 09.07.2012 року та відповідно отримала заробіток (дохід) за виконання робіт згідно даного договору, про що складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 14.02.2014р.

Таким чином, як вказує позивач, перебуваючи у ОСОБА_2 РЦЗ як безробітна з 20.06.2012 року по 12.05.2013р. та отримуючи допомогу по безробіттю у період з 20.06.2012р по 16.03.2013р., відповідач виконувала роботи на ТзОВ «ОСОБА_4 Системс УА ГМбх» з 09.07.2012р. і відповідно до пп. а п.3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції Закону, що діяв па момент виникнення правовідносин) відносились до категорії зайнятих громадян та не мала права отримувати допомогу по безробіттю. Таким чином, відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції.,яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідач відносилась з 09.07.2012 року до категорії зайнятих громадян та не мала права отримувати допомогу по безробіттю.

За період перебування на обліку з 09.07.2012р. по 16.03.2013р. на розрахунковий рахунок відповідача перераховано допомогу по безробіттю в сумі 7741,51 грн.,наказом ОСОБА_2 районного центру зайнятості №37 від 25.02.2014р., прийнято рішення про повернення відповідачем отриманої обманним шляхом допомоги по безробіттю, виплаченої за період з 09.07.2012р. по 16.03.2013р. у сумі 7741,51 гри. та надіслано претензію про відшкодування коштів від 28.02.2014 р. №403/07-9. Згідно претензії відповідачем відшкодовано 211.52 грн. На момент звернення до суду залишок непогашеної заборгованості становить 7529,99 грн. (сім тисяч пятсот двадцять девять гри. 99 коп.).

Представник позивача ОСОБА_5 (що діє згідно доручення від 04.01.2017р. №26/01) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові, просила суд цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову повністю з підстав зазначених у письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі заяви від 20.06.2012 року про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, заяви про виплату допомоги, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідача визнано безробітною на підставі наказу №НТ120620 від 20.06.2012року (а.с.15).

З вказаної вище заяви вбачається, що відповідач на час її підписання не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та не займається трудовою діяльністю. Крім того, у вказаній заяві відповідач зазначила, що пенсії не отримує, права на отримання пенсії за віком, в тому числі на пільгових умовах, та на пенсію за вислугу років не має. Згідно з наказом №НТ120620 від 20.06.2012року відповідачу призначено допомогу по безробіттю.

Згідно з актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 18 травня 2010 року № 477, складеного працівниками ОСОБА_2 районного центру зайнятості, ОСОБА_3 з 09.07.2012 року по 13.07.2012 року ТзОВ «ОСОБА_4 Системс УА ГмБХ» була працевлаштована згідно договору про виконання робіт. Громадянка ОСОБА_3 перебувала на обліку в центрі зайнятості з 13.06.2012 року по 13.05.2013 року.

Відповідно до розрахунку позовних вимог ОСОБА_2 районного центру зайнятості, сума виплаченого матеріального забезпечення безробітній ОСОБА_3 за період з 09.07.2012 року по 16.03.2013 року складає 7 529,99 грн.(а.с.7).

ОСОБА_2 районним центром зайнятості 28.02.2014 року відповідачу було надіслано претензію № 403/07/-9 про відшкодування коштів в сумі 7 741,51 грн. Відповідачем відшкодовано 211,52 грн. Залишок непогашеної заборгованості становить 7 529,99 грн., відповідачем не повернуто.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються законами України від 01.03.1991 № 803-XII «Про зайнятість населення» та від 02.03.2000 № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (чинні на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1 Законом України «Про зайнятість населення» зайнятість визначено як діяльність громадян, що пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Пунктом «б» частини третьої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство», належать до зайнятого населення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення», безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно з положеннями Закону України «Про зайнятість населення» порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 219, (далі - Порядок), реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за місцем їх проживання за умови пред'явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту. Іноземці та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, подають посвідку на постійне проживання.

Згідно з п. 12 Порядку для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не займається видами діяльності, що визначені частиною третьою статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", і не отримує пенсію на пільгових умовах, а також копію довідки про його ідентифікаційний номер.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про зайнятість населення», громадяни мають право на соціальний захист у сфері зайнятості згідно із законодавством України про зайнятість. Особи, визнані у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про зайнятість населення» держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій, зокрема, виплату матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації та виплату в установленому порядку допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом є зокрема: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 цього ж Закону визначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для стягнення із застрахованої особи суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг має значення чи мала особа право на визнання її безробітною, чи була вона працевлаштованою та отримувала заробітну плату, а також саме навмисне невиконання нею своїх обов'язків та/або зловживання ними щодо подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.

Згідно з п. 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою діяльністю або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Враховуючи, що під час отримання ОСОБА_3 допомоги по безробіттю вона виконувала роботу за цивільно-правовою угодою і отримувала за це грошову винагороду, а відтак відносилась до категорій зайнятого населення, її право на отримання допомоги по безробіттю припинилося з дня початку виконання таких робіт.

Будучи обізнаною про необхідність повідомляти ОСОБА_2 районний центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, ОСОБА_3 всупереч цьому умисно не повідомила ОСОБА_2 РЦЗ про те, що під час отримання допомоги по безробіттю вона виконувала роботу за цивільно-правовою угодою і отримувала за це грошову винагороду. А тому, суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_2 районного центру зайнятості про стягнення з ОСОБА_3 про стягнення допомоги по безробіттю в розмірі 7 529,99 грн. підлягає задоволенню, оскільки така грунтується на приписах ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»

Керуючись ст.ст. 58, 59, 60, 88, 209, 213 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 районного центру зайнятості Львівської області задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 районного центру зайнятості Львівської області 7529 грн. 99 коп. (сім тисяч п?ятсот двадцять девять гривень 99 коп.), - суму незаконно отриманих коштів у вигляді виплати допомоги по безробіттю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 районного центру зайнятості Львівської області понесені останнім судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6