Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Лозінській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаціного відділу м. Вінниця до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів, Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, шляхом його звільнення; за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаціного відділу про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду представник Квартирно-експлуатаціного відділу м. Вінниця мотивував тим, що створена на підставі наказу начальника КЕВ м. Вінниці комісія під час обстеження військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено безпідставне використання нежитлового приміщення будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49) ОСОБА_1 для проживання. Облік електричної енергії як на житлову будівлю відсутній. Відповідач ОСОБА_1 самовільно добудувала веранду, встановила огорожу. ОСОБА_1 та члени її сім`ї, не маючи належних на те підстав, порушують права позивача розпоряджатись своїм майном.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Квартирно-експлуатаціного відділу м. Вінниці із зустрічним позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 працює оператором військової частини НОМЕР_2 з 1996 року. З того часу командир надав дозвіл проживати в приміщенні будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49). Вона з сім`єю провели перепланування кімнат, збудували коридор, ванну, кімнати кухню, кочегарку, зробили підлогу та стелю, провели опалення, відремонтували дах, добудували веранду, обгородили парканом. Просили визнати за ними право власності на приміщення будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49) за набувальною давністю.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Квартирно-експлуатаціного відділу м. Вінниця Томчук М.А. свої позовні вимоги підтримала повністю, проти зустрічного позову заперечувала з підстав його необґрунтованості.

Відповідачі за первісним позовом та їх представник ОСОБА_8 позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Зустрічний позов підтримали повністю та наполягали на його задоволенні.

Представник Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вовчук І.А. заперечувала проти задоволення вимог позивача про виселення неповнолітніх дітей.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 проживає з сім`єю у нежитловому приміщенні будівлі водонасосної станції. Він допомагав ОСОБА_1 проводити ремонтні роботи по переплануванню та будівництву.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість первісного позову та необґрунтованість зустрічного позову.

Відповідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України на праві оперативного управління. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює управління військовим майном. До військового майна належать також будинки та споруди.

Згідно ст. ст. 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Будівлі військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , є військовим майном, яке обліковується в КЕВ м. Вінниці. Тобто, на балансі КЕВ м. Вінниці знаходиться нежитлове приміщення будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49) за адресою: с. Балки Барського району Вінницької області.

КЕВ м. Вінниці є користувачем земельної ділянки, на якій розміщене військове містечко № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право користування землею серії Б № 000347 .

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, нежитлове приміщення будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49), яке розташоване на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яке утримує та обслуговує належний Міністерству оборони України КЕВ м. Вінниці, належить до державної власності, знаходиться на балансі КЕВ м. Вінниці, яке наділено правом оперативного управління зазначеним майном відповідно до статті 326 ЦК України, яка передбачає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади, управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

На підставі наказу начальника КЕВ м. Вінниці № 174 від 28.10.2014 року була створена комісія для обстеження житлових будинків у військових містечках Вінницького гарнізону. Під час обстеження військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено безпідставне використання нежитлового приміщення будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49) ОСОБА_1 для проживання. ОСОБА_1 самовільно провела прибудову частини веранди, встановила металеву огорожу. Облік електричної енергії як на житлову будівлю відсутній. Споживання електроенергії здійснюється з військової частини. Вказані обставини підтверджуються актом комісії від 17.04.2015 року.

Відповідач ОСОБА_1 пояснила, що вселилася у приміщення будівлі водонасосної станції з дозволу керівництва військової частини, приміщення є пристосованим для проживання, іншого житла у неї не має, сплачує комунальні послуги.

В довідці № 241 від 14.03.2001 року виданої командиром військової частини НОМЕР_2 зазначається, що командування не заперечує надати ОСОБА_1 для проживання приміщення будівлі водонасосної станції № 49 на час виконання обов`язків машиніста станції. Вказана довідка не містить дозволу на переобладнання приміщення станції, добудову будівель чи споруд, а також проведення інших будівельних та ремонтних робіт та не є належним документом для вселення.

Статтями 58 та 129 ЖК України передбачено, що ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. Ордер ОСОБА_1 для вселення в будівлю водонасосної станції не видався.

Спірне приміщення не є житловим, відповідна нумерація приміщення не проводилась, а тому при вирішенні питання про виселення з нього вимоги ЖК України не можуть бути застосовані.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року з наступними змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства, наприклад, норми права, які регулюють право власності при вирішенні позовних вимог власника щодо усунення перешкод у користуванні власністю.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином відповідачі, без будь-яких правових підстав, не маючи ніякого відношення до Міністерства оборони України, утримують вищевказане приміщення, тим самим перешкоджають КЕВ м. Вінниці здійснювати свої права володіння та користування, та унеможливлюють здійснення Міністерством оборони України свого права щодо розпорядження зазначеним майном.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 ЖКУ осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Абзацом 3 пункту 6.11. Інструкції також визначено, що виселенню з казарми без надання іншого жилого приміщення підлягають особи, які самоправно зайняли жилу площу.

Спірна будівля в органах місцевого самоврядування у встановленому законом порядку не зареєстрована, тобто не може бути житлом фізичної особи у розумінні статті 379 ЦК України, яка визначає, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що спростовує посилання відповідача про наявність в нього права постійного користування спірним приміщенням, оскільки він зареєстрований у спірному приміщенні.

Стаття 317 ЦК України встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Суд не приймає як доказ у справі довідку військової частини НОМЕР_2 від 16.09.2015 р. № 868 про те, що нараховані згідно аудиторського звіту кошти за використання електроенергії в сумі 1644,18 грн. ОСОБА_1 повернула, оскільки вказана довідка маю одноразову дію, не є квитанцією про сплату комунальних послуг.

Оскільки відповідачем не доведено правомірності користування спірним нежилим приміщенням на даний час, таким користуванням створюються перешкоди позивачу у здійсненні ним права власності, позов підлягає задоволенню.

Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаціного відділу про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволенню не підлягаю з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати чи володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Натомість ОСОБА_1 достовірно знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на нежитлове приміщення будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49) військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки воно було та залишалося власністю держави.

ОСОБА_1 не надала суду доказів володіння нею приміщенням будівлі водонасосної станції більше десяти років. Матеріалами справи доведено факт її володіння будівлею станом на день перевірки комісією КЕВ м. Вінниці,що підтверджується актом комісії від 17.04.2015 року.

Відповідно до п. 11 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння). Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. Натомість, ОСОБА_1 розпочала володіти нежитловим приміщенням будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49) військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: с. Балки Барського району Вінницької області з 24 червня 1996 року, тобто з моменту прийняття на роботу у військову частину.

Згідно висновку районної комісії з питань захисту прав дитини Барської районної державної адміністрації № 1 від 17.01.2017 року є недоцільним виселення малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з приміщення водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49) військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З врахуванням положень ч. 6 статті 19 Сімейного Кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим.

Враховуючи рекомендаційний характер вказаного висновку, приймаючи до уваги те, що приміщення не є житловим та не призначене для проживання, відповідачі ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 проживають там незаконно та не являються батьками неповнолітніх дітей, жодним доказом не доведено факт реєстрації та проживання неповнолітніх дітей у спірному приміщенні, адже на момент перевірки факт проживання виявлений комісією не був, про що свідчить акт комісії КЕВ м. Вінниці від 17.04.2015 року, а також те, що в позові не ставиться питання про виселення, а про звільнення нежитлового приміщення, суд не приймає вказаний висновок як доказ та підставу для відмови у позові.

Під дію Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" та Закону України "Про охорону дитинства" неповнолітні діти не підпадають, оскільки не є безпритульними та їх права та законні інтереси не порушені. В позові ставиться питання про звільнення нежитлового приміщення.

Відповідно до статті 12 Закону держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

У відповідності до ст. ст. 79,88 ЦПК України підлягають до стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 243,60 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією від 16.07.2015 року № 821.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60, 208, 209, 213-215,218 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Квартирно-експлуатаціного відділу м. Вінниця до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів, Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, шляхом його звільнення задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні Квартирно-експлуатаціним відділом м. Вінниця нежитловим приміщенням будівлі водонасосної станції ІІ підйому (по генплану № 91/49) військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом звільнення займаного приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Квартирно-експлуатаціного відділу м. Вінниця понесені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 243,60 грн.

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаціного відділу про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: