Справа № 202/1840/17
Провадження №2/202/1323/2017
17 серпня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря Дмитрієва Р.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, процентів та інфляційних втрат, -
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості, процентів та інфляційних втрат за договором позики.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 15 вересня 2014 року він уклав договір позики з ОСОБА_2 та передав йому у власність 15 800 доларів США. У визначений договором строк та до теперішнього відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконав і кошти не повернув. У зв'язку з чим, посилаючись на ст. ст. 625, 1049, 1050 ЦК України просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у розмірі 714 716, 45 грн., з яких сума основного боргу складає - 426 997, 26 грн,. проценти за користування коштами у період з 31.12.2014 року по 10.02.2017 року - 27 128, 95 грн., втрати від інфляції у розмірі 260 590, 24 грн., та судові витрати по справі.
В судове засідання зявлявся представник позивача. Вимоги, викладені у позові підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засіданні не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать конверти з рекомендованим повідомленням, які повернулися до суду за закінченням строку зберігання в поштовому відділенні.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.09.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики. За договором позики ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15 800 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути кошти до 31.12.2014 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав оригінал розписки від 15.09.2014 року.
У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Зазначений договір позики від 15.09.2014 року нотаріально посвідчено не було, а викладено у простій письмовій формі.
17.11.2016 року позивачем було направлено претензію про повернення боргу за борговою розпискою на адресу відповідача, яку останнім було проігноровано, що підтверджується документами, доданими до позову. (а.с. 8, 9)
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено ст. 1047 ЦК України.
У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені законні права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а саме відповідачем не виконані взяті на себе зобов'язання з повернення боргу в розмірі 15 800 доларів США у встановлений в розписці строк, у зв'язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 15 800 доларів США, яка за офіційним курсом НБУ станом на 17.08.2017 року (25, 57 грн. за 1 долар США) становить 404 006 грн. 00 коп.
При вирішенні питання щодо заявлених позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі в розмірі, суд виходить з наступного.
Згідно ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Строк повернення грошових коштів за договором позики 31.12.2014 року, період нарахування з 31.12.2014 року по 10.02.2017 року включно, складає 773 дні, виходячи із того, що сума заборгованості за договором позики становить 404 006 грн. 00 коп., суд приходить до висновку, що сума 3% річних становить 25 668, 22 грн. на підставі розрахунку: 404 006 грн. 00 коп. х 3 / 100/365 х 773 = 25 668, 22 коп.
Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 260 590, 24 грн. суд виходить з наступного.
Індекс інфляції ( індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Оскільки між сторонами був укладений договір в іноземній валюті, то позовні вимоги в цій частині позову не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.
Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 296 грн. 74 коп. судових витрат.
Керуючись: ст. ст. 625, 1047, 1049, 1050, ЦК України, ст. ст. 3,7,11,15, 57, 60, 61, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 гурамовича - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики в розмірі 15 800 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17.08.2017 року становить 404 006 гривень 00 коп., 3 % річних в розмірі 25 668 грн. 22 коп. та судові витрати по справі в розмірі 4 296, 74 коп, а всього 433 970,96 грн. (чотириста тридцять три дев'ятсот сімдесят гривень дев'яноста шість копійок).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії .
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.П. Слюсар