Справа № 180/2284/16-ц
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Нанічкіної Н.М.
з секретарем Івановою О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Марганецька міська рада, про визнання таким, що втратив право на користування житлом,
У грудні 2016 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_3 таким, що втрати право користування житловим приміщенням квартирою №59 у будинку №3 по вулиці Бульварній в м.Марганець Дніпропетровської області. Позов обґрунтовують тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про спадщину за законом власниками квартири АДРЕСА_1 є позивачі: ОСОБА_1 належить 2/3 частини, ОСОБА_2 1/3 частини. На даний час в квартирі зареєстрований відповідач, який є сином ОСОБА_1 та братом ОСОБА_2 З січня 2015 року та до моменту звернення до суду відповідач ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації не проживає., його реєстрація в даній квартирі унеможливлює належним чином користування власою квартирою.
Позивачі та їх представник у судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягали й просили його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявися, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.
З урахуванням положень статті 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.
Згідно свідоцтва про власність на житло від 28 лютого 1995 року та свідоцтва про спадщину за законом від 09 грудня 2016 року, позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_1 власник 2/3 частини вказаної квартири, а ОСОБА_2 - 1/3 частини вказаної квартири (а.с.11-12).
Згідно копії домової книги за вказаною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15-16).
За довідкою про склад сімї № 82 від 15 грудня 2016 року (а.с.18) відповідач є сином позивачки ОСОБА_4
15 грудня 2016 року головою ОСББ «Євробульвар» ОСОБА_5 в присутності жильців-сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складено акт про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з січня 2015 року (а.с.17).
Сукупністю досліджених достовірних доказів підтверджується, що відповідач, будучи зареєстрованим, в квартирі не проживає.
За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з січня 2015 року, тобто більше року, і доказів того, що він відсутній за вказаною адресою з поважних причин, суду не надано.
Реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачам перешкоди в здійсненні користування та розпорядження квартирою.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені представленими по справі доказами.
Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право на користування квартирою № 59 у будинку №3 по вулиці Бульварній в м.Марганець Дніпропетровської області.
Судові витрати (сплачений судовий збір) віднести за рахунок позивачів.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Н. М. Нанічкіна