Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3501/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18.01.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю позивачки, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із позовною заявою про розірвання шлюбу із відповідачем, який був укладений 14.07.2007р. у виконкомі Чепівської сільської ради, Виноградівського району за актовим записом №10, від якого у подружжя народився син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

Заявлені вимоги мотивовані тим, що сторони не зійшлися характерами, між ними часто виникають сварки та різні суперечки. Відповідач перестав забезпечувати утримання їх дитини та допомагати позивачці по утриманню сина, сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини, що призвело до розпаду сім»ї, у зв»язку з чим позивачка просить шлюб із відповідачем розірвати та стягнути з нього аліменти на утримання сина по 800,00 грн. щомісячно.

В судове засідання позивачка не з»явилась, проте 17.01.2017р. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги просила задоволити повністю, на розлученні наполягає, оскільки між ними примирення та збереження сім»ї є неможливим.

Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, зокрема- судовою повісткою, причину своєї неявки до суду не повідомив, у зв»язку з чим суд, зі згоди представника позивача, викладеній в заяві, ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Отже, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного.

Так, за приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст.212-215).

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що між сторонами був укладений шлюб 14.07.2007р. у виконкомі Чепівської сільської ради, Виноградівського району за актовим записом №10, від якого у подружжя народився син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

З матеріалів справи вбачається, що сторони не зійшлися характерами, між ними часто виникають сварки та різні суперечки, сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини, що призвело до розпаду сім»ї, у зв»язку з чим позивачка просить шлюб із відповідачем розірвати.

Між тим, відповідно до вимог ст.112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін.

Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю» із наступними змінами встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім»ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно з»ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов»язки подружжя.

Суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов»язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов»язаний утверджувати в сім»ї повагу до матері. Дружина зобов»язана утверджувати в сім»ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім»ї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України).

Суд, використовувати надану законом можливість відкладати розгляд справи для примирення дружини і чоловіка, особливо за наявності у них неповнолітніх дітей в межах встановленого п.7 ч.1 ст.201 ЦПК України шестимісячного строку, 28.04.2016р. надав сторонам термін для примирення, однак він позитивних результатів не дав, а відтак позивачка категорично наполягає на розлученні.

На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об»єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивачка втратила почуття любові до відповідача і категорично заперечує проти збереження їх сім»ї та наполягає на розлученні, а відтак суд не може покласти обов»язок збереження сім»ї сторін на позивачку при наявності її категоричного запереченні цього.

Отже, з"ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу- сторони фактично проживають окремо, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей та обставини життя подружжя, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_4 і збереження їх шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права та інтереси неповнолітньої дитини, у зв"язку із чим даний позов в цій частині підлягає задоволенню.

Окрім позовних вимог щодо розлучення позивачка просить суд також вирішити її вимоги і щодо стягнення з відповідача і аліменти на утримання сина в розмірі по 800,00 грн. до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач перестав забезпечувати утримання їх сина та допомагати позивачці по його утриманню, він є молодий по віку, працездатний та здоровий, інших утриманців, окрім сина, він не має, постійного місця роботи не має.

З матеріалів справи встановлено, що малолітній син сторін, проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні його не приймає, грошей на утримання не надає, додаткових витрат, пов»язаних із вихованням дитини, він також не несе і добровільно кошти на утримання дитии не надає.

Між тми, згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, як випливає із змісту ст.181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів (ч.ч.1-2 ст.182 цього-ж Кодексу), суд має враховувати стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Зокрема, якщо суд встановить, що той з батьків, з кого стягуються аліменти, є інвалідом 1,11,111 групи, він повинен враховувати цю обставину для зменшення їх розміру. Крім цього, закон виходить з того, що суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати.

Відповідач, як встановлено у суді, на даний час не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні свого сина, в добровільному порядку надавати допомогу не бажає, інших утриманців, крім сина, у нього не має. Відповідач, постійного місця роботи не має, а позивачка ніде не працює та не має стабільного заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення аліментів заявлена позивачкою з урахуванням фактичних потреб дитини, фінансових та матеріальних можливостей їх батька, а також передбаченого ст.182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак суд вважає позов в цій частині обґрунтований і який, підлягає до повного задоволення, а саме в розмірі по 800,00 грн. щомісячно.

Такі висновки суду узгоджуються і з нормами ст.51 Конституції України, згідно якої батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. За цих обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, суд має право присудити з відповідачки аліменти, зважаючи на реальні потреби дитини.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до вимог Закону України «Про державний бюджет України» (ст.7) установлено у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1330 гривень, з 1 травня - 1399 гривень, з 1 грудня - 1544 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлено, що у позивачки на утриманні та вихованні знаходиться малолітній син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

Позивачка також просила суд вирішити питання щодо залишення їй після розірвання шлюбу шлюбного прізвища «ОСОБА_4».

У відповідності до вимог ст.28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов»язків і здійснює їх під своїм іменем. Ім»я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Зокрема, Законом України №2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який набув чинності 27.07.2010р., внесено зміни до ст.235 ЦК України, а саме було доповнено частиною другою, згідно якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається.

Статтею 295 цього-ж Кодексу передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним.

Сімейним Кодексом України (ст.113) передбачено також, що особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, слід стягнути з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 09.12.2016р. /а.с.1/ позивачка сплатила 551,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного відповідно до вимог ст.ст.28,235,295 ЦК України, ст.ст.24,55,56,112,182,184 СК України та керуючись ст.ст.1,3,10,11,60,88,169,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Шлюб, укладений 14.07.2007р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у виконкомі Чепівської сільської ради, Виноградівського району за актовим записом №10- розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 (ІПН в матеріалах справи відсутній) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання малолітнього сини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі по 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 12.12.2016р. до їх повноліття, або зміни матеріального стану відповідача.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити шлюбне прізвище «ОСОБА_4».

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 (ІПН в матеріалах справи відсутній) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_2 судові витрати по справі: 551,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Виноградівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта