Справа № 307/556/17
Провадження № 2/307/644/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Калинівської сільської ради, Тячівської райдержнотконтори про визнання права власності на спадкове майно.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до Калинівської сільської ради, Тячівської райдержнотконтори про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що батьки ОСОБА_2 збудували житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1. Батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після його смерті ОСОБА_2 разом з мамою ОСОБА_6 залишилися проживати в спадковому будинку, таким чином прийнявши спадщину за батьком. Її мама ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після її смерті вона залишилася проживати у вказаному будинку, однак фактично у встановленому законом порядку не може оформити спадщину в нотаріальній конторі із-за відсутності реєстрації будинку в реєстраційних органах, а тому вимушена звернутися до суду про визнання права власності на спадкове майно. Тому просить суд визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 149,33 кв.м.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Калинівської сільської ради в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомили, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Представник відповідача Тячівської райдержнотконтори в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Заслухавши представника позивачів та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що батьки ОСОБА_2 збудували житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1.

Батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 26.04.2005 р.

Мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 27.11.2006 р.

За життя батьків та після їх смерті позивач проживав у спадковому будинку.

Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. З вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року")

Як вбачається з технічного паспорту спадковий будинок побудований в 1965 році і право власності на нього в той час підтверджує: особливі рахунки в господарських книгах, довідки сільської ради про належність будинків конкретним власникам, про сплату податків на будівлю та обов'язкової їх страховки , що стверджується аб. 5 п.1.2. « Рекомендаций по вопросам удостовирения договоров об отчуждении жилого дома ( части дома ) либо квартири в доме жилищно- строительного коллектива индивидуальних застройщиков» від 22.12.1986 року, де зазанчено, що «в сельской месности подтверджением приднадлежности дома могут служить соответствующие справки исполкомов поселков селького Совета.

Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР». від 31 жовтня 1975 року та п. 45 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських селищних , сільських Рад народних депутатів» від 19 січня 1976 року.

Таким чином, виходячи з вище наведених норм Законів, суд вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на час своєї смерті були власником вище вказаного будинку.

Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла , інших осіб.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем наведено достатньо доказів, які підтверджують його право на спадкове майно, а отже слід визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 149,33 кв.м.

Керуючись ст. 10, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1223 Цивільного кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 від імені якої діє ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 149,33 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Чопик