Справа № 307/577/17
Провадження № 2/307/653/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарях Плиска Ю.С.

ОСОБА_1

з участю: позивачки ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

представника Тячівського ДНЗ ОСОБА_4

представника Тячівської міської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тячівського дошкільного навчального закладу ясла садок № 5, третя особа Тячівська міська рада про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася у суд з вищевказаним позовом.

02.03.2016 р. протокольною ухвалою суду Управління освіти, охорони здоровя, культури, сімї, молоді та спорту Тячівської міської ради було притягнуто в якості відповідача.

В ході розгляду справи позивачка та її адвокат зменшили позовні вимоги й просили визнати незаконними і скасувати наказ в.о. завідуючої Тячівського ДНЗ ясла садок № 5 від 27.12.2016 р. № 105-К про звільнення з роботи ОСОБА_2 за власним бажанням та наказ завідуючої Тячівського ДНЗ ясла садок № 5 від 03.02.2017 р. № 3-К про зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_2 та поновити її на посаді кухаря Тячівського ДНЗ ясла садок № 5.

ОСОБА_2 посилається на те, що наказом завідуючої ДНЗ ясла садка ОСОБА_4, № 26-К, від 11.05.2010 р., її було призначено на посаду помічника кухаря ДНЗ ясла садка, а наказом № 94-К від 01.11.2010 р. переведено на посаду кухаря ДНЗ.

На початку грудня 2016 року вона домовилася з в.о. завідуючої ОСОБА_6 про відпустку за власний рахунок з 15.12. по 30.12.2016 р. та про щорічну відпустку з 03.01. по 20.01.2017 р.

07.12. та 12.12.2016 р. вона написала відповідні заяви та поїхала за кордон.

20.01.2017 р. вийшла на роботу та дізналася, що відповідно до наказу № 105-К від 27.12.2016 р. її звільнено з роботи за власним бажання.

Вказаний наказ не відповідає дійсності, оскільки вона не писала заяви про звільнення за власним бажанням та перебувала в цей час за кордоном і суперечить вимогам трудового законодавства.

В подальшому між нею та завідуючою з цього приводу виник конфлікт, який вони не змогли врегулювати у позасудовому порядку і ОСОБА_4 видала наказ № 3-к від 03.02.2017 р. про зміну формулювання причини її звільнення з посади кухаря ясел-садка та зазначено причину звільнення - прогул, тобто відсутність її на роботі 27.12.2016 р., замість помилково зазначеної у наказі № 105-к від 27.12.2016 р. причини за власним бажанням.

Позивачка та її адвокат у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник Тячівського ДНЗ ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що відповідно до Закону України "Про відпустки" працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

ОСОБА_2 написала заяву на відпустку з 15.12. по 30.12.2016 р. включно, тобто на 16 календарних днів.

13.12.2016 р. позивачки не було на роботі, а згодом ОСОБА_2 виїхала за кордон, тому в них не було можливості повідомити її про необхідність переписати заяву на відпустку.

Вважає, що позивачка як зацікавлена особа мала впевнитись у законності відпустки.

Таким чином, 13.12.2016 р. можна було вважати прогулом з боку ОСОБА_2, але керівництво садка пішло їй на поступки і видало наказ про відпустку без заяви.

Наказ про відпустку був виданий на чотирнадцять календарних днів, з 13.12. по 26.12.2016 р., про що вони не змогли повідомити позивачку, оскільки вона перебувала за кордоном та повідомили її сестру.

ОСОБА_2 проігнорувала вказаний наказ та 27.12.2016 р. не вийшла на роботу тому її дії були розцінені як прогул.

Керівництвом ДНЗ 27.12.2016 р. було складно акт про відсутність позивачки на робочому місці.

Через відсутність у ДНЗ юристів у наказі № 5 від 27.12.2016 р. № 105-К про звільнення з роботи ОСОБА_2 помилково було вказано причину звільнення за власним бажанням.

Вказану помилку описала у службовій записці ОСОБА_6, а наказом № 3-к від 03.02.2017 р. її помилку - було усунено та вказано причину звільнення -, прогул ОСОБА_2 27.12.2016 р.

Представник Тячівської міської ради у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що позов позивачки є необґрунтованим, оскільки позивачка всупереч вимогам законодавства написала заяву на відпустку без збереження заробітної плати на 16 календарних днів.

Керівництво ДНЗ пішло їй на зустріч та видало наказ на її відпустку у межах норм закону на 14 календарних днів, з 15.12. по 26.12.2016 р., сподіваючись, що ОСОБА_2 перепише заяву на відпустку.

Вони повідомили її сестру щоб позивачка зявилася на роботу 27.12.2017 р., але вона проігнорувала їхнє прохання.

В результаті 27.12.2016 р. було складно акт про відсутність позивачки на робочому місці та протокол засідання ради трудового колективу про надання згоди на розірвання трудового договору за прогул, і ОСОБА_6 видала наказ про звільнення № 105-К від 27.12.2016 р.

Однак у наказі помилково вказала причину звільнення за власним бажанням замість справжньої причини, а саме, прогул ОСОБА_2 27.12.2016 р., що стверджується її службовою запискою.

03.02.2017 р. ця помилка була усунена і до наказу внесено доповнення вказано причину звільнення - прогул.

Представник Управління освіти, охорони здоровя, культури, сімї, молоді та спорту Тячівської міської ради у повторне судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право, в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 наказом № 94-К від 01.11.2010 р., була переведено на посаду кухаря ДНЗ ясла садка № 5 на невизначений строк.

07.12.2016 р. позивачка написала заяву про надання їй відпустки за власний рахунок з 15.12. по 30.12.2016 р.

Відповідно до наказу №101-к від 13.12.2016 р. виданого в.о. завідуючої дитсадком ОСОБА_6 позивачці ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати з 13.12. по 26.12.2016 р.

27.12.2016 р. комісією у складі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було складено акт про відсутність кухаря ОСОБА_2 на роботі 27.12.2016 р. та в цей же день проведено зсідання ради трудового колективу, яким надано згоду на звільнення позивачки, та в.о. зав. ДНЗ ОСОБА_6 видала наказ № 105-к про звільнення ОСОБА_2 з посади кухаря днем 27.12.2016 р. за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпПУ. Сторони визнали що такої заяви вона не писала.

Коли Степа повернулася на роботу то дізналася про наказ про звільнення на підставі її заяви за власним бажанням. По вказаному факту між позивачкою та керівництвом ДНЗ виник конфлікт, що також визнано сторонами, після якого, завідуючою дитсадком було видано наказ № 3-к від 03.02.2017 р. про внесення зміни до формулювання причин звільнення ОСОБА_2, у якому зазначено, що замість помилкової причини звільнення за власним бажанням, її звільнено за прогул , відсутність на роботі 27.12.2016 р., на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ.

Суд констатує, що під час звільнення ОСОБА_2 з посади кухаря керівництво Тячівського ДНЗ ясла садок № 5 допустило суттєві порушення трудового законодавства.

Згідно ст. 141 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Зі статті 149 КЗпПУ, якою регламентується порядок накладення дисциплінарних стягнень, убачається, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пунктами 22, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992 р. розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Отже суд встановив, що позивачка була звільнена з роботи наказом від 27.12.2016 р. за власним бажанням, хоча таку заяву не подавала, а наказом від 03.02.2017 р. за прогул, вчинений 27.12.2016 року.

Обидва накази суперечать закону.

Так згідно ст. 38 КЗпП України для розірвання трудового договору необхідна ініціатива працівника, тобто його письмова заява. В судовому засідання встановлено факт відсутності такої заяви, який відповідачем не оспорюється.

Чинними трудовим законодавством не передбачено для власника можливості змінювати формулювання причин звільнення працівника з роботи без його згоди. Однак завідуюча дитсадком своїм наказом від 03.02.2017 року змінила не лише формулювання причини звільнення, а й підстави такого, не дивлячись на те, що вимоги ст. 149 КЗпП дотримані не були, пояснення від Степа не відбиралися, акт про її відмову надати пояснення не складався.

Крім того суд вважає, що підстави вважати, що позивачка 27.12.2016 р. вчинила прогул у відповідача були відсутні, так як в.о. завідуючої дитсадком не мала права без погодження із працівником змінювати дати відпустки за власний рахунок. Та обставина, що Степа у заяві просила надати їй відпустку із 15 по 30 грудня, а сама не вийшла на роботу 13 і 14 грудня, не давала власникові права переносити початок і кінець відпустки. У такому випадку в.о. завідуючої, відповідно до трудового законодавства, зобовязана була зафіксувати факт прогулу, а не зміщувати початкову та кінцеву дату відпустки без повідомлення про це працівника.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК України ст.ст. 38, 41, 141, 149 КЗпПУ суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати незаконними та скасувати наказ в.о. завідуючої Тячівського ДНЗ ясла садок № 5 від 27.12.2016 р. № 105-К про звільнення з роботи ОСОБА_2 за власним бажанням та наказ завідуючої Тячівського ДНЗ ясла садок № 5 від 03.02.2017 р. № 3-К про зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді кухаря Тячівського ДНЗ ясла садок № 5.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І.