Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/3299/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/445/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Кочеткової І.В., Полякова О.З.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 в позові до ОСОБА_3 просила стягнути на свою користь заборгованість по аліментам з урахуванням індексу інфляції у сумі 15 155,46 грн., неустойку в розмірі 471 707,61 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, що складає 1 486,21 грн.

Позов обґрунтовано наступними обставинами: рішенням Жовневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.1997р. з ОСОБА_3 на її користь були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ? частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 01.04.1997р. і до досягнення ними повноліття. Але відповідач ухилявся від виконання обов»язку зі сплати аліментів, сплачуючи їх нерегулярно або в меншому розмірі, а у деякі періоди взагалі припиняючи їх сплату, у зв»язку з чим постійно мав заборгованість у різних сумах. Станом на день звернення з позовом 14.04.2016р. заборгованість складає 7 951,11 грн. згідно з довідкою-розрахунком № 2617/3 від 14.04.2016р. Вважає, що заборговані аліменти знецінювались внаслідок інфляції, що є підставою для їх індексації у відповідності до вимог ст. 625 СК України та нарахування на ці суми 3 % річних за період прострочення, що відповідно складає: сума заборгованості з урахуванням інфляції - 15 155,46 грн., 3 % річних від простроченої суми 1 486,21 грн. Крім того, на суми заборгованості у відповідності до вимог ст. 196 СК України слід нарахувати пеню за ставкою 1 % від несплаченої суми за весь період прострочення, що складатиме 471 707,61 грн. Ці суми позивач просила стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016р. в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що заборгованість, яка визначена державним виконавцем, не підлягає стягненню в судовому порядку, оскільки вже є предметом виконання у виконавчому провадженні; вимоги статті 625 ЦК України не розповсюджуються на заборгованість по аліментам, так як ці правовідносини врегульовані Сімейним кодексом; заборгованість виникла не з вини платника аліментів, а у зв»язку з його тяжким захворюванням та хворобою його двох дітей від другого шлюбу, що виключає можливість нарахування пені на цю заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.1997р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ? частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 01.04.1997р. і до досягнення ними повноліття ( а.с. 9).

На виконання цього рішення судом ОСОБА_2 14.10.1997р. був виданий виконавчий лист № 2-1115, який нею був звернутий до примусового виконання, та з цього часу перебував на виконанні Жовневого, Запорізького та Шевченківського ВДВС ( а.с. 8).

08 серпня 2008р. ОСОБА_5 виповнилось вісімнадцять років, і тому відповідач з цього часу продовжував сплачувати аліменти на сина ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини від своїх доходів до 21.11.2012р., до досягнення вісімнадцяти років сином ОСОБА_6 ( а.с. 13).

З довідок державних виконавців за різні періоди слідує, що у ОСОБА_3 майже весь час з 2006р. малась заборгованість зі сплати аліментів: станом на 27.11.2006р. в сумі 394,07 грн., станом на 31.12.2007р. в сумі 4 276,50 грн., станом на 01.03.2008р. в сумі 3307,46 грн., станом на 18.07.2008р. в сумі 3976,50 грн., станом на 31.12.2009р. в сумі 3957,06 грн., станом на 22.03.2010р. в сумі 4 705,47 грн., станом на 01.08.2010р. в сумі 3859,34 грн., станом на 01.07.2011р. в сумі 7040,24 грн., станом на 31.12.2011р. в сумі 11126,30 грн. ( а.с. 11, 12, 13, 15, 17).

У зв»язку з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивач вже двічі стягувала пеню з відповідача через наявність заборгованості по аліментам.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2008р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку у розмірі 2 000 грн., нараховану на заборгованість, яка утворилась станом на той час ( а.с. 64).

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2011р. з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 неустойку у розмірі 4 000 грн., нараховану на заборгованість по аліментам, що виникла за 2009-2010р. ( а.с. 62).

Станом на час досягнення сином ОСОБА_7 повноліття згідно з довідками виконавчої служби № 2617/3 від 14.04.2016р., № 3638/3 від 05.05.2016р. розмір заборгованості по аліментам становить 7 951,11 грн., та згідно з постановою державного виконавця від 08.06.2015р. сума заборгованості не погашена. Тому позивач вважає, що ця заборгованість у сумі 7 951,11 грн., утворившись на 21.11.2012р., продовжувала існувати до дня її звернення до суду з цим позовом до травня 2016р. ( а.с. 19, 95 ).

Саме цю суму заборгованості просила проіндексувати позивач у позові, надавши розрахунок, за яким розмір проіндексованої заборгованості за період з 21.11.2012р. по квітень 2016р. складає 15 155,46 грн., а 3 % річних від суми заборгованості по аліментам складатиме 1 486,21 грн. ( а.с. 25).

Пеню у відповідності до вимог ст. 196 СК України у розмірі 1 % позивач нараховує з 01.01.2011р. по грудень 2012р. ( досягнення сином повноліття) на несплачені у кожному місяці аліменти з урахування нарахованого індексу інфляції, що за цей період за її підрахунком склало 288 627,85 грн., а з грудня 2012р. пеня нараховується нею на суму всієї заборгованості з урахування інфляції 15 155,46 грн., що станом на квітень 2016р. становить 183 079,75 грн. ( а.с. 53). Тобто пеня за період заборгованості з 01.01.2011р. по 01.04.2016р. становить 471 707,61 грн., яку вона і просила в позові стягнути з відповідача.

Суд в рішенні вказував, що вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментам не мається, оскільки він хворів на туберкульоз, від якого лікувався, його діти також проходили лікування як такі, що контактували з ним. Але суд при цьому не зважив на ті обставини, що таке лікування він проходив у 2009-2010рр., а позивач прохає стягнути неустойку у періоді 2011 рік - квітень 2016рр.

Вказане підтверджується виписками стаціонарного лікування, згідно з якими ОСОБА_3 лікувався від туберкульоза легенів з 20.11.2009р. по 02.06.2010р., з 19.07.2010р. по 07.12.2010р. ( а.с. 101). Протягом наступного періоду 2011-2012рр. проходив лише контрольні огляди з аналізами та рентгеном, за наслідками яких до постановлення судом у листопаді 2016р. рішення більше на стаціонарне лікування не направлявся ( а.с. 143-148).

Дітям відповідача від другого шлюбу як особам, що контактували із хворим, було рекомендовано медикаментозне тримісячне лікування, але це також відбувалось протягом грудня 2009р. та у 2010р. ( а.с. 149-150).

З матеріалів справи видно, що у періоді, за який позивач нараховує йому пеню на заборгованість по аліментам, відповідач працював: з 11.05.2011р. по 02.09.2011р. майстром у ПрАТ «Індустрія», у 2013р. в ТОВ «ДЕМЗ-Інжиринг», з 2016р. в ТОВ «НВО «ІНТЕРПРОЕКТМОНТАЖБУДСЕРВІС» ( а.с. 73, 78, 91-92), у зв»язку з чим виконавчий лист передавався до відділів ДВС за місцем його роботи, а на теперішній час знаходиться на виконання у Шевченківському відділі ДВС за місцем роботи боржника, про що надано довідку № 298/03/07-60 від 17.01.2017р.

При закінченні виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа № 2-1115 від 14.10.1997р. згідно з п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», державними виконавцями визначався розмір заборгованості, яка виникла станом на день закінчення виконавчого провадження ( а.с. 36), але при наданні довідок сторонам про стан заборгованості за інші періоди інформація про її розмір носила суперечливий характер.

Так, боржник ОСОБА_3, посилаючись на довідку № 333 від 05.05.2016р., видану йому відділом ДВС Запорізького РУЮ, вважав, що не має заборгованості перед ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2-1115 від 14.10.1997р. ( а.с. 81).

В свою чергу, ОСОБА_2, посилаючись на постанову державного виконавця Запорізького районного ВДВС від 08.06.2016р., вказувала, що сума непогашеного боргу по аліментам становить на цей час 7 951,11 грн., на яку нею і нараховані інфляційні втрати та 3 % річних ( а.с. 95-зворот).

Отже, між сторонами фактично виник спір щодо розміру заборгованості, яка залишилась станом на день постановлення судом рішення у цій справі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в частині позову щодо стягнення заборгованості, не взяв до уваги, що наявні у справі довідки та постанови державних виконавців різних відділів ДВС мають суперечливий характер щодо дійсного розміру заборгованості ОСОБА_3 по аліментам, і тому помилково вважав, що ця заборгованість не може бути визначена та стягнута судом.

Питання щодо розміру заборгованості було досліджено апеляційним судом та встановлено наступне.

Згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця відділу ДВС Запорізького РУЮ заборгованість ОСОБА_3 по виконавчому листу № 2-1115/1997 станом на 21.11.2012р. - день досягнення повноліття другою дитиною боржника ОСОБА_6 становить 13150,26 грн. ( а.с. 18-зворот).

З розміром заборгованості у сумі 13150,26 грн. погодився ОСОБА_3 при розгляді цивільної справи за його позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на сина ОСОБА_6 у розмірі 25 849,23 грн., що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013р. ( а.с. 46).

Тим рішенням встановлено, та ці обставини не підлягають доведенню у цій справі, що ОСОБА_3 визнав розрахований державним виконавцем розмір заборгованості станом на 31.06.2012р. у сумі 13150,26 грн., від якої і просив його звільнити.

Рішенням Жовневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013р. звільнено ОСОБА_3 від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-1115/1997 від 14.10.1997р. за період з грудня 2009р. по грудень 2010р. у розмірі 3088,45 грн. ( а.с. 66-67). Рішення набрало законної сили 03.04.2013р.

Відтак, із суми заборгованості у розмірі 13150,26 грн. слід відрахувати заборгованість в розмірі 3088,45 грн., від якої відповідача звільнено за вказаним рішенням суду: 13 150,26 3088,45 грн. = 10 061,81 грн.

Відповідачем надані також платіжні документи про перерахування аліментів позивачу, дослідивши які встановлені такі обставини.

Так, згідно з фіскальним чеком від 29.05.2012р. № 8044 відповідачем було здійснено переказ коштів у сумі 581 грн. на ім»я ОСОБА_2 ( а.с. 112), але судом було правильно з»ясовано, що ця сума була спрямована на погашення пені за виконавчим листом № 2-1721 від 29.01.2009р. про стягнення з нього пені у розмірі 2000 грн. на користь позивача, у зв»язку з чим виконавче провадження за цим листом було закінчено 01.06.2012р. ( а.с. 93).

Згідно з фіскальним чеком № 0353 від 15.01.2013р. відповідачем було здійснено переказ на ім»я ОСОБА_2 в сумі 350 грн. ( а.с. 112). У чеку не зазначено, чи є ця сума заборгованістю по аліментам, чи по пені за іншими рішеннями судів. Позивач зазначає, що вказана сума спрямована на погашення пені, але на цей час виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1727 вже було закінчено у зв»язку з фактичним виконанням, а відомостей про видачу виконавчого листа за іншим рішенням суду у справі № 2-110/2011 про стягнення на її користь пені у розмірі 4000 грн. матеріали цієї цивільної справи не містять.

Тому колегія вважає, що цю суму слід відрахувати із заборгованості відповідача по аліментам: 10 061,81 грн. 350 грн. = 9 711,81 грн.

Також відповідачем надано три виписки з його картрахунку у Приватбанку від 26.05.2016р., з яких вбачається, що ним перераховані аліменти на користь ОСОБА_2: 12.03.2014р. на суму 676,38 грн., 09.04.2014р. на суму 672,15 грн., 08.05.2014р. на суму 852,46 грн., а всього перераховано 2 200,99 грн. ( а.с. 80). Отже, сума заборгованості знову зменшилась: 9 711,81 грн. 2200,99 грн. = 7510,82 грн.

Згідно фіскального чеку від 05.05.2016р. відповідач здійснив на ім»я ОСОБА_2 електронний переказ на суму 3930 грн., зазначивши його цільове призначення аліменти ( а.с. 88). Також надав службовий чек від 24.05.2016р. про суму 3930 грн. ( а.с. 80), вказуючи, що це є погашення аліментів, через що в нього не мається заборгованості. Однак цей службовий чек свідчить не про сплату ним коштів, а про видачу коштів, переказаних за фіскальним чеком від 05.05.2016р. зазначеному адресату ОСОБА_2

Отже, заборгованість по аліментам зменшилась на 3930 грн., та її розмір після їх сплати становить: 7510,82 грн. 3930 грн. = 3 580,82 грн.

Більше будь-яких платіжних документів відповідач суду не надав, тому за підсумком всіх його сплат заборгованість по аліментам до стягнення становить 3 580,82 грн.

Апелянт просить скасувати рішення суду також в частині відмови у стягненні заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, посилаючись на неправомірне незастосування судом ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин.

Проте колегія погоджується з висновками суду в цій частині, оскільки аліменти стягнуто не в твердій грошовій сумі, яка за законом підлягає індексації, а у частці від заробітку (доходу), який індексується роботодавцем, та цей аспект враховується також управлінням статистики, яким визначається показник середньої зарплати у місцевості у випадку відсутності заробітку у боржника.

Не можуть бути нараховані на заборгованість по аліментам і 3 % річних, оскільки спеціальним законодавством з сімейного права визначена інша відповідальність боржника, а саме сплата неустойки, розрахованої на заборгованість за позовом стягувача.

Відповідно до статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013р. ( справа № 6-81цс13), від 01 жовтня 2014р. (справа № 6-149цс14) зазначено, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісячно, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а на суму чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюється за кожен день прострочення за кожним місячним платежем окремо до повного погашення заборгованості.

Проте у справі від 03 лютого 2016р. Верховний Суд України відступив від цієї правової позиції щодо застосування ч. 1 ст. 196 СК України, зазначивши, що розрахунок пені за цією нормою має відбуватись в наступний спосіб: пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів, але при цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за один місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином, з урахуванням вказаної правової позиції колегією здійснюється розрахунок пені за 2011 рік та за період з 01.01.2012р. по 21.11.2012р. на підставі розрахунку заборгованості по аліментам, здійсненого державним виконавцем Горшковим Т.В. ( а.с. 18-зворот), оскільки саме ця заборгованість встановлена як правильна рішенням суду і визнана відповідачем у іншій цивільній справі у спорі між тими ж сторонами. У цей період відповідач аліменти не сплачував, тому всі нараховані суми аліментів у цей період перетворились на заборгованість.

Наводиться розрахунок пені за 2011 рік:

- січень: аліменти 283,53 грн., пеня 1 % - 2,83 грн. х 31 = 87,73 грн.;

- лютий: аліменти 283,53 грн., пеня 1 % - 2,83 грн. х 28 = 79,24 грн.;

- березень: аліменти 283,53 грн., пеня 1 % - 2,83 грн. х 31 = 87,73 грн.;

- квітень: аліменти 301,97 грн., пеня 1 % - 3,01 грн. х 30 = 90,30 грн.;

- травень: аліменти 301,97 грн., пеня 1 % - 3,01 грн. х 31 = 93,31 грн.;

- червень: аліменти 301,97 грн., пеня 1 % 3,01 грн. х 30 = 90,30 грн.;

- липень: аліменти 326,56 грн., пеня 1 % - 3,26 грн. х 31 = 101,06 грн.;

- серпень: аліменти 326,56 грн., пеня 1 % - 3,23 грн. х 31 = 101,06 грн.;

- вересень: аліменти 326,56 грн., пеня 1 % - 3,26 грн. х 30 = 97,80 грн.;

- жовтень: аліменти 342,25 грн., пеня 1 % - 3,42 грн. х 31 = 106,02 грн.;

- листопад: аліменти 342,25 грн., пеня 1 % - 3,42 грн. х 30 = 97,80 грн.;

- грудень: аліменти 342,25 грн., пеня 1 % - 3,42 грн. х 31 = 106,02 грн.

По заборгованості з аліментів за 2011 рік загальна сума пені складає: 87,73 грн. + 79,24 грн. + 87,73 грн. + 90,30 грн. + 93,31 грн. + 90,30 грн. + 101,06 грн. + 101,06 грн. + 97,80 грн. + 106,02 грн. + 97,80 грн. + 106,02 грн. = 1 138,37 грн.

Наводиться розрахунок пені за період з 01.01.2012р. по 21.11.2012р. (набуття повноліття дитиною):

- січень: аліменти 336,50 грн., пеня 1 % - 3,36 грн. х 31 = 104,16 грн.;

- лютий: аліменти 336,50 грн., пеня 1 % - 3,36 грн. х 29 = 97,44 грн.;

- березень: аліменти 336,50 грн., пеня 1 % - 3,36 грн. х 31 = 104,16 грн.;

- квітень: аліменти 356,02 грн., пеня 1 % - 3,56 грн. х 30 = 106,80 грн.;

- травень: аліменти 356,02 грн., пеня 1 % - 3,56 грн. х 31 = 110,36 грн.;

- червень: аліменти 356,02 грн., пеня 1 % 3,56 грн. х 30 = 106,80 грн.

З липень і по грудень 2012р. аліменти боржником сплачувались.

По заборгованості з аліментів за 2012 рік загальна сума пені складає: 104,16 грн. + 97,44 грн. + 104,16 грн. + 106,80 грн. + 110,36 грн. + 106,80 грн. = 629,72 грн. А за два роки 2011-2012рр. пеня дорівнює : 1 138,37 грн. + 629,72 грн. = 1 768,09 грн.

Суд першої інстанції вважав, що хвороба відповідача свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості, але колегія визнає ці обставини такими, що не можуть бути підставою для звільнення боржника від відповідальності, оскільки відповідач лікувався у 2009-2010р. від своєї хвороби, був виписаний з позитивною динамікою, та протягом 2011-2012р., коли не сплачував аліменти, більше стаціонарно не лікувався. Крім того, у зв»язку із загостренням своєї хвороби рішенням суду від 16 січня 2013р. був звільнений від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла у 2009-2010рр.

Свої пояснення про те, що роботодавці звільняють його з роботи, довідавшись про його хворобу, відповідач належним чином не підтвердив. Крім того, за матеріалами справи вбачається, що у зв»язку з працевлаштуванням відповідача виконавчий лист декілька разів передавався з відділу ДВС за місцем його мешкання до відділів ДВС за місцем роботи відповідача.

Оскільки сума пені не перевищує розміру заборгованості по аліментам, колегія вважає, що не мається підстав і для зменшення розміру пені.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови в позові про стягнення заборгованості по аліментам та пені із ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Всі решта нарахувань, які просить стягнути позивач, не можуть бути стягнуті, так як це

не передбачено вимогами сімейного кодексу, що правильно визначив суд першої інстанції.

Оскільки позивачі за позовами про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а також позивач є інвалідом ІІ групи, то судові витрати в сумі 551,20 грн. пропорційно до задоволеної суми підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року у цій справі в частині відмови в позові щодо стягнення заборгованості по аліментам та пені скасувати.

Позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_6 у сумі 3 580 ( три тисячі п»ятсот вісімдесят) гривень 82 копійки та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 2011р. по 30.06.2012р. в сумі 1 768 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім) гривень 09 копійок, а всього 5 348 (п»ять тисяч триста сорок вісім) гривень 91 копійку.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у сумі 551 (п»ятсот п»ятдесят одної) гривні 20 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_8