Справа № 348/2116/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1632/2017
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О.Я. О. Я.
Суддя-доповідач Фединяк
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_1 та його представника

ОСОБА_2

ОСОБА_3 її представника

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування втраченого заробітку та матеріальних витрат, завданих каліцтвом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 22 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з указаним позовом і зазначала, що 26 жовтня 2008 року відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, о 17.00 год. по вул.Грушевського,в с. Лісна Тарновиця Надвірнянського району керуючи автомобілем НОМЕР_1 спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виїхавши на праве узбіччя та вчинив наїзд на неї, як пішохода і скрився з місця події. Внаслідок неправомірних дій відповідача вона, як потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами лицевого склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку важкого ступеня, крововилами під оболонки, в речовину головного мозку та раною лобної ділянки голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення. Вироком Надвірнянського районного суду від 02 лютого 2009 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.І КК України та призначено йому покарання. Рішенням Надвірнянського районного суду від 18 травня 2016 року з відповідача стягнуто в її користь витрати на періодичне лікування від отриманих травм за період з 2014-2015 роки на загальну суму 2024,96 грн. Зазначала, що в період з 14.10.2005р. по 29.12.2008 року вона працювала оператором котельні Ліснотарновицької загальноосвітньої школи, на час каліцтва тільки мала приступити до роботи, тому вважає, що їй повинно бути відшкодовано відповідачем заробіток втрачений зменшенням професійної або загальної працездатності та лікування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, втрачений заробіток підлягає відшкодуванню з часу ушкодження здоров'я, тобто з 26.10.2008 року - скоєння ДТП. Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши свої вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь 64 525,50 грн втраченого заробітку з 1 листопада 2008 року, 7289,54 грн витрат на придбання медичних препаратів, 219,40 грн витрат на проїзд до місця лікування та з 01.08.2017 року по 30.09.2018 року стягувати щомісячно половину мінімальної заробітної плати за втрату професійної працездатності.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 22 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 64525 грн 50 коп. втраченого заробітку, 7289 грн 54 коп. витрат на придбання медичних препаратів та 219 грн 40 коп. витрат на проїзди до місця лікування.

Цим же рішенням ухвалено стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 щомісячні платежі втраченого заробітку з 01.08.2017 року по 30.09.2018 року в розмірі половини мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством в користь держави 702 грн 34 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, вказуючи на те, що суд неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що з часу ДТП, тобто з 26 жовтня 2008 року до подання позову про відшкодування втраченого заробітку та матеріальних витрат, завданих каліцтвом, пройшло більше 9 років, тому необхідно застосовувати строк позовної давності. 26 липня 2017 року ним подавалась окрема заява про застосування строків позовної давності, однак судом дана заява не розглядалась та не прийнято процесуальне рішення по ній. Щодо стягнення втраченого заробітку внаслідок каліцтва, зазначає, що ОСОБА_3 на час вчинення ДТП не працювала. Позивачкою не надано докази щодо мінімального розміру заробітної плати за період, який вона ставить в позові. Крім того, на даний час він не працює, немає ніяких доходів, на його утриманні двоє неповнолітніх дітей, а також хворі батьки, які потребують матеріальне забезпечення, тому в силу ст. 1204 ЦК України заявлені до нього позовні вимоги про відшкодування шкоди підлягають зменшенню, а в частині стягнення заробітної плати відмові.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_5 заперечила проти апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 1195 ЦК України, виходив із того, що у позивачки, внаслідок скоєння ОСОБА_1 26 жовтня 2008 року злочину, виникло право на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням її здоров'я та відшкодування втраченого заробітку починаючи з 1 листопада 2008 року.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2008 року відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, о 17.00 год. по вул.Грушевського,в с. Лісна Тарновиця Надвірнянського району керуючи автомобілем НОМЕР_1 спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виїхавши на праве узбіччя та вчинив наїзд позивачки як пішохода і скрився з місця події. Внаслідок ДТП позивачка як потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами лицевого склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку важкого ступеня, крововилами під оболонки, в речовину головного мозку та раною лобної ділянки голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Вироком Надвірнянського районного суду від 02 лютого 2009 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.І КК України та призначено йому покарання 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на два роки. Зазначені обставини підтверджуються копією вироку суду та не заперечуються відповідачем (а.с.2-7).

Згідно з довідкою МСЕК серії ІФ N 0271301 з 13 травня 2009 року ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням.

Висновком судово-медичної експертизи від 09 червня 2017 року N 028 встановлений прямий причинний зв'язок між ДТП та наслідками травмування у вигляді тяжких тілесних ушкоджень здоров'я ОСОБА_3, що привело до її інвалідності. Згідно з вказаним висновком ОСОБА_3 встановлено 50 % втрати професійної працездатності (а. с. 93-100).

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з випискою з медичної карти № 3865 в період з 16.06.16 року по 27.06.16 року ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі Надвірнянської ЦРЛ. На придбаня медичних препаратів позивачем витрачено кошти в розмірі 4 558,71 грн, що підтверджується фіскальними чеками та довідкою № 13 про придбання медикаментів за власні кошти ( а.с 17-18, 60).

Згідно з випискою з медичної карти № 1450 в період з 01.03.2017 року по 10.03.2017 року ОСОБА_3 стаціонарно лікувалась в неврологічному відділі Надвірнянської ЦРЛ. На придбання медичних препаратів позивачем витрачено коштів на загальну суму 2730,83 грн, що підтверджується фіскальними чеками до довідкою ЦРЛ Надвірнянського району про придбання ліків № 15 ( а.с.113-115).

Отже, відповідно до фіскальних чеків загальні витрати ОСОБА_3 на придбання ліків становлять 7 289,54 грн (а.с.17,18,115).

Також позивачем за санаторно-курортною карткою та путівкою з 25.11.2016 року по 29.12.16 року лікувалась в санаторії «Орізонт» Одеської області. На придбання квитків по маршруту Івано-Франківськ-Одеса-Івано-Франківськ нею потрачено 191,40 грн та по маршруту Одеса-Сергеевка потрачено 28 грн. Всього вартість проїзду до санаторію і назад становить 219,40 грн, що підтвержується проїздними документами (а.с.108-110).

Згідно ч.2ст. ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Установлено, що на момент завдання шкоди, тобто станом на 26 жовтня 2008 року ОСОБА_6 не працювала.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» розмір мінімальної заробітної плати, з урахуванням 50 % втрати працездатності ОСОБА_7 становить 1482 грн, Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» - 3266,5 грн, Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» - 5334,5 грн Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік» - 57778,5 грн, Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік» - 6588,5 грн, Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік»- 6699 грн, Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» -12789 грн, Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік»- 5512 грн, Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік»- 800 грн, Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» - 11200 грн, а всього 64525,50 грн.

Відповідно поданого розрахунку заборгованості втраченого заробітку за період з 1 листопада 2008 року по 1 серпня 2017 року, втрачений заробіток ОСОБА_3 становить 64 525,50 грн.

Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 64525 грн 50 коп. втраченого заробітку за період з 1 листопада 2008 року по 1 серпня 2017 року, суд першої інстанції визначаючи період, за який позивачу підлягає відшкодування розмір втраченого ним заробітку, не звернув уваги на те, що суми на відшкодування шкоди втраченого заробітку мають присуджуватися потерпілому з дня втрати працездатності.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 другу групу інвалідності за загальним захворюванням встановлено 13 травня 2009 року, тому стягнення на користь позивача вказаного відшкодування повинно проводитися саме з дня встановлення йому втрати працездатності - 13 травня 2009 року, а не з моменту завдання йому шкоди здоров'ю внаслідок ДТП. У період з моменту завдання шкоди здоров'ю внаслідок ДТП до моменту постановлення висновку МСЕК про встановлення втрати працездатності відшкодовуються лише витрати на лікування.

У звязку з цим, рішення Надвірнянського районного суду від 22 вересня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1951 грн 50 коп. втраченого заробітку за період з 1 листопада 2008 року по 13 травня 2009 року слід скасувати та відмовити у цій частині позову.

Відповідно ч.1ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Стягуючи з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 щомісячні платежі втраченого заробітку з 01.08.2017 року по 30.09.2018 року в розмірі половини мінімальної заробітної плати, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та не визначив конкретний розмір мінімальної заробітної плати, яка підлягає стягненню щомісячно як втрачений заробіток.

Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати в сумі 3200 грн, тому ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 втрачений заробіток за період 01.08.2017 року по 30.09.2018 року пілягає стягненню в розмірі по 1600 грн щомісячно.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено позовну давність, про застосування якої просив відповідач, оскільки згідно із п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Крім цього, суд відхиляє доводи відповідача про зменшення розміру заподіяної шкоди у звязку із перебуванням на його утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків, які потребують матеріальної допомоги, так як шкоду завдано вчиненням злочину, яка в силу ч.4 ст.1193 ЦК України зменшенню не підлягає.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1951 грн 50 коп. втраченого заробітку за період з 1 листопада 2008 року по 13 травня 2009 року та втрачений заробіток з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2018 року щомісячно в розмірі половини мінімальної заробітної плати слід скасувати з підстав, встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення у цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Надвірнянського районного суду від 22 вересня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1951 грн 50 коп. втраченого заробітку за період з 1 листопада 2008 року по 13 травня 2009 року та втрачений заробіток з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2018 року щомісячно в розмірі половини мінімальної заробітної плати скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягувати із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 втрачений заробіток з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2018 року в розмірі по 1600 (одна чисяча шістсот ) грн щомісячно.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення 1951 грн 50 коп. втраченого заробітку за період з 1 листопада 2008 року по 13 травня 2009 року відмовити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 22 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 62574 грн заборгованості втраченого заробітку, 7289 грн 54 коп. витрат на придбання медичних препаратів, 219 грн 40 коп. витрат на проїзд до місця лікування та в користь держави 702 грн 34 коп. судового збору залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

ОСОБА_8

ОСОБА_9