Провадження № 2/161/233/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Муригіна А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Георесурс» про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Георесурс» про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 17 травня 2013 року між ним та ТзОВ «Георесурс» укладено договір позики №1 (поворотна фінансова допомога), згідно якого він надав відповідачу позику для придбання сировини, матеріалів, оплати послуг, сплати податків та обовязкових платежів, видачі заробітної плати працівникам підприємства. Фактично надано позики 2741270 грн. Сума позики по договору 3 000 000 грн. Строк надання позики становить 18 місяців з моменту надання коштів позикодавцем. Після сплину строку договору, позичальник борг не повернув. Зазначає, що всі його усні до директора ТзОВ «Георесурс» про повернення йому позиченої суми не дали жодних результатів.

Просить стягнути з ТзОВ «Георесурс» в його користь борг в сумі 2741270 грн., а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору в сумі 6890,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, однак зазначив, що в звязку з фінансовими труднощами ТзОВ «Георесурс» не може на даний час погасити вказаний борг.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що згідно договору позики (поротна фінансова допомога) від 17 травня 2013 року, укладеного між сторонами (далі Договір позики), ОСОБА_1 зобовязався надати ТзОВ «Георесурс» безпроцентну цільову позику (поворотну фінансову допомогу), а останній зобовязався прийняти позику, використати за цільовим призначенням і повернути названу позику позикодавцеві у визначений цим Договором строк (а.с.4).

Відповідно до п. 2.1 Договору позики мета надання позики придбання сировини, матеріалів, оплата послуг, сплата податків та обовязкових платежів, видача заробітної плати працівникам підприємства (а.с.4).

Пунктом 2.3 цього Договору визначено, що сума позики становить 3 000 000 грн. (а.с.4).

Згідно п. 6.1 Договору позики сторони встановили строк дії договору, зазначивши, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 01 грудня 2014 року (а.с.4).

Судом встановлено, що на виконання Договору позики позивач перерахував на банківський рахунок ТзОВ «Георесурс» в загальній сумі 2 741270,00 грн., а саме: 17.05.2013 року 741270,00 грн. та 24.05.2013 р. 2000000,00 грн. (а.с.6-8).

Судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу борг в сумі 2 741270,00 грн., чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач жодних заперечень на спростування суми боргу не навів.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ОСОБА_1 2 741270,00 грн. боргу за договором позики.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 533, 1046, 1047 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Георесурс» в користь ОСОБА_1 2 741 270 (два мільйони сімсот сорок одну тисячу двісті сімдесят) гривень боргу за договором позики.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Георесурс» в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 6 890 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.