Справа № 522/410/17
Провадження № 2/522/24/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 10 листопада 2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 663; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 10 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до 30 квітня 2031 року, допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на її користь суму судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 10 листопада 2007 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час сумісного проживання зясувалось, що у ОСОБА_1 з відповідачем різні інтереси та погляди на шлюб та сімю, вони не бажають бути разом та в подальшому вести спільне господарство. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Оскільки син перебуває на утриманні позивачки, вона знаходиться у важкому матеріальному становищі, у звязку з чим змушена звернутись також з вимогою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом було розяснено сторонам право на примирення згідно ч. 5 ст. 191 ЦПК України, яким вони не бажали скористатись.

Тому, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позовних вимог.

Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 листопада 2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси був зареєстрований шлюб, актовий запис № 663, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №059735.

Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У відповідному свідоцтві про народження дитини батьком вказаний ОСОБА_2

На даний час сторони не підтримують подружніх стосунків. За час сумісного проживання зясувалось, що у сторін різні інтереси та погляди на шлюб та сімю, вони не бажають бути разом та в подальшому вести спільне господарство. Тому суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Також судом встановлено, що оскільки дитина перебуває на утриманні позивачки, вона знаходиться у важкому матеріальному становищі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Тому суд, на підставі вищевикладеного, вважає за можливе задовольнити позов ОСОБА_1, розірвавши між сторонами шлюб, та стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 10 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до 30 квітня 2031 року, допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, судом встановлено, що внаслідок звернення до суду з дійсним позовом, ОСОБА_1 понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 24, 80, 105, 110, 112, 115, 141, 157, 160, 181, 182, 191 СК України, ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 10 листопада 2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 663.

Малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на утриманні матері - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 10 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до 30 квітня 2031 року, допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ю.Б. Свячена