Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/1362/16-ц
Номер провадження 2/540/6/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Порохні І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Машівське інкубаторне підприємство» про визнання договору оренди землі припиненим, договору суборенди землі недійсним та стягнення збитків, завданих власнику землі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, -

на підставі ч.3 ст. 209 ЦПК України в судовому засіданні 12 січня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись не те, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,22 га на території Селещинської сільської ради, яку він передав в оренду ТОВ Лан за договором від 01.11.2005 року. 09 жовтня 2009 року між ним та вказаним підприємством укладено додаткову угоду за якою сторони дійшли згоди про розірвання договору оренди від 01.11.2005 року. Однак без його волі, 16.04.2010 року відповідачем ТОВ «Лан» укладено договір суборенди належної йому земельної ділянки з відповідачем ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство», згідно п.8 якого його укладено строком до 04.06.2017 року. Вважає що договір суборенди підписано особою, яка не має на це повноважень за відсутності волевиявлення власника. Крім цього, він з 2009 року не отримує орендну плату від відповідача-1, оскільки вважає, що договірні відносини з ним припинені у відповідності з додатковою угодою від 09.10.2009 року, що стверджується відомостями в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

У звязку з наведеним позивач просить суд визнати припиненим з 09.10.2009 року договір оренди землі від 01.11.2005р., укладений між ним та відповідачем ТОВ «Лан»; визнати недійсним з 16.04.2010 року договір суборенди землі від 16.04.2010 укладений між ТОВ «Лан» та ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство»; стягнути з ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство» на його користь заподіяну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 29752,67 грн та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

Відповідачі направили до суду заперечення в яких просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначили, що на розгляді Машівського районного суду перебувала справа за позовом позивача до ТОВ «Лан» про визнання договорів розірваними та зобовязання повернути земельні ділянки, у задоволенні якого за рішенням суду від 30.11.2011р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14.02.2012р. було відмовлено. Предметом розгляду була і додаткова угода, але встановлено, що вона не пройшла державну реєстрацію, тобто відсутні докази, що вона набула чинності. Також предметом розгляду цього суду була справа ОСОБА_1 до відповідач-1 про розірвання договорів оренди та суборенди, і рішенням суду від 17.07.2014р. у задоволенні позову було відмовлено. Крім цього за рішення суду від 12.11.2015р. було відмовлено ОСОБА_1 в поверненні земельної ділянки, оскільки час дії договорів оренди не закінчився. Таким чином, підстави для визнання недійсності договорів відсутні, оскільки позивач не був його стороною, і не довів які саме його права та обовязки порушено. Доказів спричинення шкоди позивачем не надано. Вважає, що дія договорів оренди та суборенди не закінчилася. Крім цього, позивач приховав факт, що 20.04.2016р. ним було укладено договір оренди з ТОВ «Імені Фисуна» терміном до 30.12.2023р. (а.с. 39, 68).

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали та просять їх задоволити з наведених у позові підстав.

Представники відповідача належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, їх неявка визнана судом неповажною.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,22 га, кадастровий номер :00:007:0051, яка розташована на території Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області, що стверджується копією державного акту серії ЯМ № 138084 від 09.04.2012р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18-19).

01.11.2005р. між позивачем та ТОВ «Лан» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований 05.06.2007 року в Машівському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК» за № 03 (а.с.9-12).

В послідуючому, 16.04.2010 року між ТОВ «Лан» та ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство», було укладено договір суборенди спірної земельної ділянки, який зареєстровано в Машівському ВРО ПМВ ПРФ ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис 24.06.2010 року за № 04 (а.с.14-16).

Даючи оцінку доводам позивача про визнання припиненим з 09.10.2009р. договору оренди землі укладеного між ним та відповідачем-1, суд виходить з наступного.

Так, за змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

09 жовтня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода про розірвання вказаного договору оренди, яка як зазначено в п. 4 набирає чинності з моменту підписання її сторонами (а.с. 13).

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

За таких обставин, з огляду на те, що договір оренди між позивачем та відповідачем-1 був укладений 01.11.2005р., саме з цього моменту сторони досягли згоди щодо істотних його умов та скріпили своїми підписами, в той час після державної реєстрації він набув лише чинності і сама реєстрація не могла змінити моменту його укладення, а відтак вказані обставини свідчать, що дія вказаного договору припинилася 01.11.2015р. Разом з тим, з огляду на те, що додаткова угода від 09.10.2009р. не пройшла державну реєстрацію, а відтак цей правочин не є вчиненим, у звязку з чим відсутні підстави вважати, що дія договору оренди припинилася 09.10.2009р.

Зазначений висновок зроблено на підставі правової позиції висловленої Верховним Судом України у справах №№ 6-118 цс13, 6-127 цс13, 6-162цс13.

В той час, суд зазначає, що позивачем в цій частині не вірно обраний спосіб захисту, оскільки не передбачений вимогами чинного законодавства, так як час припинення договору оренди встановлено законом, а тому повторному дублюванню рішенням суду не потребує.

Стосовно вимог позивача про визнання договору суборенди недійсним з 16.04.2010р., суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі», (в редакції на час укладення договору суборенди), орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Відповідно до п. 30 договору оренди землі, орендар має право здавати землю в суборенду.

Таким чином, суд вважає, що відповідач-1 мав право передати земельну ділянку в суборенду без подальшого погодження з орендодавцем, оскільки цю згоду останній висловив при укладенні договору оренди.

Частинами 2, 3 ст. 8 Закону № 161-XIV передбачено, що умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі.

В п. 9 договору суборенди зазначено, що він укладений на строк дії договору оренди від 01.11.2005р., який зареєстрований 05.06.2007р., тобто до 04.06.2017р.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є в т.ч. строк дії договору оренди. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені в ч.ч.1-3, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Суд вважає, що оскільки договір оренди землі від 01.11.2005 року укладений строком на 10 років, тобто строк його дії закінчився 01.11.2015 року, а тому договір суборенди землі від 16.04.2010 року не може бути укладений на строк, який би перевищував строк основного договору оренди, а як видно зі змісту договору суборенди його строк дії перевищує строк дії договору оренди, а відтак з наведених підстав він є недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Виходячи з викладеного посилання позивача про вказівку на визнання правочину недійсним з конкретної дати є безпідставним, оскільки за змістом закону він є недійсним з моменту укладення.

Стосовно вимог позивача про стягнення відповідача-2 збитків за самовільне зайняття земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Так, поняття самовільного зайняття земельної ділянки передбачено ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» відповідно до якого самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

В той час, оскільки відповідачем-1 земельна ділянка використовувалася на підставі укладеного договору суборенди, тобто на той час існував вчинений правочин щодо цієї земельної ділянки, а тому відсутні підстави вважати, що він використовував земельну ділянку самочинно, а відтак вимога про стягнення збитків за самовільне зайняття земельної ділянки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідачів на користь позивача, в рівних частках, підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі по 275, 60 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, ст. ст. 8, 15, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 203, 215, 236, 638 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Машівське інкубаторне підприємство» про визнання договору оренди землі припиненим, договору суборенди землі недійсним та стягнення збитків, завданих власнику землі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки задоволити частково.

Договір суборенди земельної ділянки площею 5, 22 га кадастровий номер :00:007:0051, розташованої на території Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області укладений 16.04.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Машівське інкубаторне підприємство», зареєстрований 24.06.2010 - визнати недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Машівське інкубаторне підприємство» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 275, 60 грн з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 16 січня 2017 року

Суддя: