АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4170/16-ц Номер провадження 22-ц/786/268/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Кривчун Т.О., Лобова О.А.

при секретарі: Рибак О.О.

за участі представника позивача Новікової М.О., представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року

по справі за позовом Приватної агропромислової фірми "Воля" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ПАФ «Воля» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_4 105 000 грн. заборгованості за договором позики та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що ОСОБА_4 30 січня 2016 року та 15 березня 2016 отримав у касі підприємства 5000 грн. та 100 000 грн. відповідно. Вказані кошти отримані відповідачем на підставі договору позики.

На момент звернення до суду, не зважаючи на вимогу, викладену в листі-вимозі, яку ОСОБА_4 отримав 08 липня 2016 року, грошові кошти ним повернуті не були.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року позовні вимоги ПАФ «Воля» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАФ «Воля» 105 000 грн. заборгованості за договором позики.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАФ «Воля» у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_4 30 січня 2016 року отримав від позивача ПАФ «Воля» грошові кошти в розмірі 5000 грн., а 15 березня 2015 року в розмірі 100 000 грн.

Отримання ОСОБА_4 грошових коштів в зазначених розмірах підтверджено видатковим касовим ордером № 7 від 30 січня 2016 року та № 18 від 15 березня 2016 року.

Встановлено, що в липні 2016 року ПАФ «Воля» звертався до ОСОБА_4 з вимогою про повернення грошових коштів, яка останнім була отримана 08 липня 2016 року. На момент ухвалення оскаржуваного рішення кошти повернуті не були.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 2 ст. 1049 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАФ «Воля», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі було укладено договір позики, зобов'язання за яким, в частині повернення грошових коштів, ОСОБА_4 належним чином не виконав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 тотожні його запереченням на позов, які були належним чином розглянуті місцевим судом.

Так, безпідставними є доводи апелянта про те, що по справі не були допитані усі свідки, заявлені ним, оскільки, як вірно вказано у рішення місцевого суду, відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Не є порушенням норм процесуального права подання представником позивача письмових пояснень у день судового засідання, оскільки це повною мірою відповідає положенням ст. 27 ЦПК України, яка надає право особам, які беруть участь у справі, у будь-який час давати письмові пояснення суду.

Суд приєднав до матеріалів справи письмові пояснення представника позивача з наданими додатками, які були подані до канцелярії Київського районного суду м. Полтави у відповідності до вимог п.п. 2.11, 2.12, 3.6, 28.4 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які передбачають реєстрацію документів, що стосуються розгляду справи, передачу їх судді та підшивання їх до матеріалів справи у хронологічному порядку.

ОСОБА_4, оскаржуючи рішення місцевого суду, вказує, що коштів у борг від позивача не отримував, а помилково підписав не заповнені бланки видаткових касових ордерів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч вищенаведеним вимогам ЦПК України, ОСОБА_4 доказів на підтвердження своїх доводів не надав.

Відсутність договору позики з визначенням його умов не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ПАФ «Воля».

Так, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України 08 червня 2016 року у справі №6-1103цс16, відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що договір позики в письмовій формі сторони не укладали, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики сторони не надали, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача спірних грошових коштів.

Враховуючи, що отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ПАФ «Воля» підтверджується належними та допустимими доказами, а саме копіями видаткових касових ордерів, долучених до матеріалів справи, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність між сторонами у справі договірних правовідносин.

При цьому, безпідставними є доводи апелянта про те, що долучені до матеріалів справи видаткові касові ордери не можуть розглядатися як докази через їх оформлення із суттєвими недоліками.

Так, відповідно до абз. 15 ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг " та п. 1.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 637 розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно п. 1.2. Положення № 637 касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Відповідно п. 3.5 Положення № 637 у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Видача готівки особам, яких немає в штатному розписі підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу або за окремою видатковою відомістю.

Згідно п. 3.6 Положення № 637 видачу готівки касир проводить тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості.

Відповідного п.1.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене Постановою Правління ННБУ № 637 від 15.12.2004р. касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видач) готівки з каси.

Касові ордери, подані позивачем на підтвердження своїх вимог, складені у належній формі, проте містять певні недоліки, а саме: у них не зазначено документ, що посвідчував відповідача в момент отримання коштів. Проте на момент отримання коштів з каси ПАФ «ВОЛЯ» ОСОБА_4 була надана копія пенсійного посвідчення, що дозволило ідентифікувати особу.

Зазначений недолік не зумовлює втрату видатковими касовими ордерами доказової сили, відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами наявності у вказаних ордерах неправдивих або фіктивних відомостей.

Так, Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996/ХІV (Закон №996) визначає правові засади регулювання, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов 'язкові реквізити: назву документа (форми): дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ: зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення: особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському облік, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року № 88. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з різних даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що видаткові касові ордери (а.с. 19) належним чином підтверджують отримання відповідачем грошових коштів у позивача на загальну суму 105 000 грн.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_4 не наведено.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Т.О. Кривчун

--//-- О.А. Лобов

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова