Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 09 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № HEN0GR, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 12 360 дол. США терміном виконання до 09 вересня 2011 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 09 вересня 2008 року були укладені договори поруки.

Разом з тим, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань, станом на 29 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 63 250,99 дол. США, яка складалась із: 11 636,64 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 182,10 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 142,21 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 43 264,16 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 15,67 дол. США - штраф (фіксована частина), 3 011,21 дол. США - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості в солідарному порядку.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що укладений кредитний договір є недійсним у зв'язку з тим, що при його укладенні було порушено ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: кредитний договір не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, банк не повідомляв позичальника про обов'язкову інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», особливо в частині того, що він нестиме валютні ризики під час виконання зобов'язань. Зазначав, що навмисне ненадання банком позичальнику важливої інформації, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживача» ввело його в оману. Позивач вважав, що таким чином банк уклав з ним вищевказаний договір із застосуванням нечесної підприємницької практики, а тому просив визнати кредитний договір недійсним.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 31 622,47 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 11 635,64 доларів США; заборгованості за процентами за користування кредитом - 4 182,10 доларів США; заборгованості з комісії за користуванням кредитом - 1 142,21 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11 635,64 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 15,67 доларів США, штрафу (процентна складова) - 3 011,21 доларів США, що за курсом 15,95 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 29 січня 2015 року складає 50 4378 грн 40 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічних позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що 09 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № HEN0GR, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 12 360 дол. США терміном виконання до 09 вересня 2011 року.

На забезпечення своєчасного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір договори поруки.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору просило стягнути в солідарному порядку заборгованість, яка станом на 29 січня 2015 року складалась із: 11 636,64 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 182,10 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 142,21 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 43 264,16 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 15,67 дол. США - штраф (фіксована частина), 3 011,21 дол. США - штраф (процентна складова), а всього 63 250,99 дол. США.

Зі змісту ч. 1 ст. 627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, обґрунтованими є висновки судів, про те, що ОСОБА_3 обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, погоджені сторонами між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про предмет, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Враховуючи викладене, правильними є висновки судів про те, що посилання позивача про ненадання йому інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо валюти кредиту, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦК України, є необґрунтованим.

Отже, вирішуючи справу в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, суди враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановивши фактичні обставини справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Судами встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено на строк з 09 вересня 2008 року по 09 вересня 2011 року, з позовом позивач звернувся до суду 14 лютого 2015 року.

Встановлено, що останній платіж ОСОБА_3 був здійснений 26 жовтня 2012 року у розмірі 1000 грн.

Відповідно до п. 5.5 кредитного договору термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Ухвалюючи рішення про стягнення кредитної заборгованості, суди правильно виходили з того, що ОСОБА_3 порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених у кредитному договорі.

Разом з тим, судами неправильно застосовано положення про нарахування й стягнення пені у зобов'язанні, що визначене в іноземній валюті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 559 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошовій одиниці України - гривні.

Встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки Національного банку України можливе лише щодо грошової одиниці України - гривні, оскільки діючим законодавством Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

За розрахунками позивача, пеню обчислено у доларах США та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного банку України.

Порядок нарахування пені судами не перевірено, залишено поза увагою зміст вимог закону про те, що пеня повинна обчислюватись у національній валюті за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти.

Оскільки в судовому рішенні про стягнення кредитної заборгованості у порушення ст. 215 ЦПК України складові цієї заборгованості не визначені, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню в частині позову ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у повному обсязі із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник просить скасувати оскаржувані рішення повністю, проте в частині вирішення справи щодо поручителів доводів на обґрунтування касаційної скарги не наводить. Підстав для виходу за межі касаційної скарги не вбачається, а тому судові рішення залишаються без змін у частині вирішення справи до поручителів за ст. 337 ЦПК України.

Враховуючи, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року скасувати в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині рішення судів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О. Писана

О.В.Попович