АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/366/17 Справа № 190/1533/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Резніченко М. С. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року по справі за заявою Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі територіальної громади Саврівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, заінтересована особа - Управління Держгеокадастру у П'ятихатському районі Дніпропетровської області, про визнання майна безхазяйним та передачу його територіальній громаді, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року Жовтоводська місцева прокуратура Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі територіальної громади Саврівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, звернулась до суду з заявою про визнання майна безхазяйним та передачу його територіальній громаді, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) площею 7.79 в умовних кадастрових гектарах на території Саврівської сільської ради, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім.Енгельса П'ятихатського району право на земельну частку (пай) 05 червня 1997 року за №248

Вказували, що Саврівська сільрада подала до ЗМІ оголошення про намір визнати спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) відумерлою.

Зазначали, що після смерті ОСОБА_2 у нього спадкоємців не залишилося, до сільської ради з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлений на ім'я ОСОБА_2, але не був виданий.

Посилаючись на те, що на день відкриття спадщини Саврівська сільрада не вчинила дій для переходу земельної ділянки у власність держави, тому ділянка не має власника і на підставі ст.555 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) повинна була перейти у власність держави без рішення суду, адже звернення до суду не передбачалося, просили суд ухвалити рішення, яким визнати спадщину - земельну частку (пай) площею 7.79 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату на право на земельну частку (пай)серії НОМЕР_1, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім.Енгельса П'ятихатського району право на земельну частку (пай) 05 червня 1997 року за №248, в адміністративних межах Саврівської сільської ради вартістю 784.671 грн., яка відкрилася після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, безхазяйним майном та передати її у власність територіальної громади Саврівської сільради П'ятихатського району Дніпропетровської області в особі Саврівської сільради П'ятихатського району Дніпропетровської області.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заяви керівника Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі територіальної громади Саврівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області про визнання майна безхазяйним та передачу його територіальній громаді.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч.1 ст.10 та ч.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в інтересах функції і повноваження, місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, в тому числі здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено передання повноважень щодо управління комунальною власністю виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Вільне П'ятихатського району помер ОСОБА_2 (а.с.10).

З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 вбачається, що він виданий на ім'я ОСОБА_2 на підставі рішення П'ятихатської райдержадміністрації Дніпропетровської області від 20 травня 1997 року №234-р та що ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Енгельса розміром 7.79 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.14).

З довідки управління Держземагенства у П'ятихатському районі Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року №2/08-2873 видно, що згідно книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім.Енгельса П'ятихатського району сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я ОСОБА_2 виготовлявся, але не був виданий в зв'язку з тим, що власник не звернувся (а.с.15).

Згідно довідки Саврівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області №103 від 23 лютого 2015 року ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 разом зі співмешканкою ОСОБА_3, яка померла 15 грудня 2002 року.

В шлюб з ОСОБА_3 не вступав, спільних дітей не мав, як і інших членів сім'ї, про наявність прямих спадкоємців ОСОБА_2 сільській раді невідомо.

З часу відкриття спадщини і дотепер для оформлення спадщини ніхто не звертався. Заповітного розпорядження ОСОБА_2 не складав (а.с.16).

Відповідно до оголошення, розміщеного в громадсько-інформаційній газеті «Злагода» за №88(11124) від 17 листопада 2007 року, Саврівська сільська рада П'ятихатського району Дніпропетровської області оголосила про визнання відумерлої спадщини на земельну частку (пай) ОСОБА_2 (а.с.19-20).

Відмовляючи у задоволенні заяви Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості, недоведеності та зазначав, що Саврівська сільська рада П'ятихатського району Дніпропетровської області не здійснювала ніяких дій для взяття на облік безхазяйного майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як встановлено по справі, спірні правовідносини щодо визнання майна безхазяйним та передачу його територіальній громаді виникли до 2004 року, тому ці правовідносини повинні регулюватися нормами ЦК УРСР 1963 року.

Прокурор в обґрунтування заяви посилався на положення п.п.2,5 ст.555 та ч.ч.1,3 ст.137 ЦК УРСР, в редакції 1963 року.

Колегія суддів звертає увагу не те, що відповідно до п.2 Інструкції про порядок виявлення та облік безхазяйного майна, затвердженою наказом Міністерства фінансів Української РСР від 17 грудня 1987 року №112 (далі - Інструкція), яка була дійсна на час виникнення спірних правовідносин, майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), за винятком майна, переліченого у п.17 цієї Інструкції, надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної (міської) Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу.

Згідно до п.8 Інструкції взяте на облік майно в разі необхідності передається фінансовим органом на відповідальне зберігання організації або особі, у яких воно було виявлене, або іншим організаціям чи особам. Передача майна на зберігання оформляється актом опису з зазначенням повної назви, адреси та службової особи організації, повних даних про громадянина, назви установи, що його видала, а також відмітки про попередження осіб, які прийняли майно на зберігання, про відповідальність за недостачу, заміну або псування цього майна.

Відповідно до п.14 Інструкції облік майна, переданого на відповідальне зберігання до винесення виконавчим комітетом районної (міської) ради народних депутатів рішення про визнання його безхазяйним, ведеться фінансовим органом.

Згідно до п.15 Інструкції після закінчення річного строку з дня прийняття на облік зазначеного в п.14 майна, фінансовий орган зобов'язаний подати виконавчому комітету районної (міської) Ради народних депутатів за місцем знаходження майна заяву про визнання його безхазяйним. У заяві повинно бути зазначене, яке саме майно вважається безхазяйним, навести докази, що підтверджують неможливість встановлення власника майна.

Відповідно до вимог ст.555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1)якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2)якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3)якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4)якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті528 і 534 цього Кодексу); 5)якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави. У випадках, передбачених цією статтею, авторське право, що входить до складу спадщини, або право на частку в авторській винагороді, що належало спадкоємцеві, який відмовився, припиняється.

Майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Безхазяйне майно, що належало колгоспному дворові, надходить у власність колгоспу, на території якого знаходиться це майно, за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних

депутатів, винесеним за заявою колгоспу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік

відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів. Порядок виявлення та обліку безхазяйного майна визначається Міністерством фінансів Української РСР (ст.137 ЦК УРСР ).

Згідно з вимогами п.3 Інструкції установи, організації, підприємства і особи, яким стане відомо про майно (у тому числі цінності і грошові кошти), що не має власника або власник якого невідомий, зобов'язані повідомити про це відповідні фінансові органи, органи міліції або виконкоми сільських (селищних) Рад народних депутатів у п'ятиденний строк з дня виявлення цього майна.

У матеріалах справи відсутні будь-які данні щодо взяття земельної ділянки на облік.

Відповідно до ст.137 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, та п.п.14,15 Інструкції Міністерства фінансів УРСР «Про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна» №112 від 17 грудня 1987 року, яка була дійсна на час виникнення спірних правовідносин, умовами визнання майна безхазяйним на той час були: закінчення річного строку знаходження майна на обліку; подання заяви до виконавчого комітету районної (міської) ради за місцем знаходження майна; винесення рішення про визнання майна безхазяйним виконавчим комітетом районної (міської) Ради народних депутатів; наявність доказів неможливості встановлення власника майна.

Колегія суддів вважає, що цих вимог дотримано не було, отже підстави для задоволення заяви відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оголошення у газеті свідчить про взяття речі на відповідний облік є хибними.

Крім того, згідно ст.273 ЦПК України суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади.

Тобто нормами діючого Цивільного кодексу також передбачене взяття речі на облік.

Відповідно до п.89 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, датою та часом взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вважаються дата та час реєстрації заяви про взяття на облік у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Колегія суддів приходить до висновку, що для вирішення питання стосовно визнання майна безхазяйним та передачу його територіальній громаді сільська рада повинна звернутися із заявою до Реєстраційної служби П'ятихатського РУЮ Дніпропетровської області про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі.

Таким чином, розглядаючи заяву суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки заявника, обставини справи, перевірив доводи заявника та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області відхилити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.