Дата документу 16.03.2017
Справа № 320/7871/16-ц
16 березня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Купавської Н.М.
при секретарі Чудаковій А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку №21 по вул.Серафімовича в м.Мелітополі Запорізької області.
В судовому засіданні позивачка на позові наполягала та пояснила, що їй належить вищевказаний будинок, в якому прописаний колишній чоловік. Однак, відповідач з 2014 року не живе в ньому, його речей там немає, жодного разу він не намагався вселитися. Де він зараз проживає їй невідомо. На теперішній час позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Крім того, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, судова повістка повернулась з відміткою пошти: «за закінчення строку зберігання та відсутністю адресата вдома».
Як вбачається з матеріалів справи позивачкою було надано адресу ОСОБА_2 за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає.
Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні позивачка з 1995 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який ними був офіційно розірваний лише 22 квітня 2013 року на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду /а.с.29/.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу житлового будинку 10 вересня 2000 року був придбаний будинок №21 по вул.Серафімовича в м.Мелітополі та оформлений на позивачку /а.с.11/.
Однак, згідно довідки голови квартального комітету №3 Мелітопольської міської ради відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але не проживає за цією адресою з липня 2014 року /а.с.12/.
Позивачка в своїй позовній заяві посилається на ту обставину, що вона є власницею будинку, а відповідач в силу того, що в ньому зареєстрований, але не проживає більше року, позбавляє її в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Однак, з таким твердження суд погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Право власності також закріплено у ст. 41 Конституції України, де вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Частина 1 статті 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Таким чином, незважаючи на те, що правовстановлюючий документ на будинок виданий на імя позивачки, зазначене нерухоме майно придбане сторонами в період шлюбу, а тому, є їхньою спільною сумісною власністю і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Позивачка в судовому засіданні не заперечувала проти обставин придбання будинку в період шлюбу, не оспорювала права власності відповідача на будинок та не стверджувала, що будинок є тільки її особистою власністю.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що доводи позивачки про створення відповідачем перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження будинком №21 по вул. Серафімовича є недоведеними, а позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, не підлягають задоволенню. Власник житла не може бути позбавлений права користування ним.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.60, 63,65,68 СК України, ст.317, 321 ЦК України, суд
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Мелітопольської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: