У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17 травня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 237 тис. доларів США на строк до 16 травня 2027 року зі сплатою 12,45 % річних. 17 травня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором кредиту між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого вона передала банку в іпотеку майнові права на незавершений будівництвом котедж, будівельний номер АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності. Позивач указував про те, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконувала, на вимоги не реагувала, унаслідок чого станом на 5 червня 2015 року виникла заборгованість за договором кредиту у розмірі 274 701 долар 74 центи США. Зазначав про те, що котеджне містечко, в якому розташований предмет іпотеки, збудовано, введено до експлуатації, йому присвоєно поштову адресу, а саме АДРЕСА_1

З урахуванням наведеного ПАТ «Укрсоцбанк» просило у рахунок часткового погашення вказаної заборгованості за договором кредиту від 17 травня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме котедж АДРЕСА_1 шляхом визнання за банком права власності на предмети іпотеки.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту від 17 травня 2007 року у розмірі 274 701 долар 74 центи СШАзвернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме котедж АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року заочне рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, який було забезпечено іпотекою майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, унаслідок чого наявні підстави для задоволення вимог позивача шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Такий спосіб захисту прав іпотекодержателя передбачений умовами іпотечного договору та не суперечить положенням Закону України «Про іпотеку».

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», виходив із того, що районний суд вийшов за межі позовних вимог, так як позивач в уточнених позовних вимогах просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів. Спірний іпотечний договір майнових прав на незавершений об'єкт будівництва між сторонамиукладено 17 травня 2007 року, станом на момент укладення зазначеного іпотечного договору ст. 5 Закону України«Про іпотеку» не визначала майнові права предметоміпотеки.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 17 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 237 тис. доларів США на строк до 16 травня 2027 року зі сплатою 12,45 % річних.

17 травня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором кредиту між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого вона передала банку в іпотеку майнові права на незавершений будівництвом котедж, будівельний номер АДРЕСА_1 який належить їй на праві приватної власності.

ПАТ «Укрсоцбанк» указувало про те, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконувала, на вимоги не реагувала, унаслідок чого станом на 5 червня 2015 року виникла заборгованість за договором кредиту у розмірі 274 701 долар 74 центи США.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 6 червня 2014 року котедж АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4

Тобто до ухвалення районним судом рішення власником спірного майна був не відповідач, іпотекодавець, а не залучена до участі у справі особа.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закон та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановили особу, яка є власником спірного нерухомого майна, належним чином не дослідили, на підставі яких документів за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на спірний котедж, оскільки вказаний котедж з 17 травня 2007 року перебуває у іпотеці банка, яким не надавалась згода на його відчуження.

Крім того, правовідносини щодо застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», відповідно до якого законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається у тому числі з ЦК України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суди у порушення зазначених вище положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернули увагу на те, що предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва, який стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору (ст. 5 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, суди не звернули увагу на те, що відповідачкою на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, які нею належним чином не виконувались, було передано в іпотеку банку належні їй майнові права на спірний незвершений будівництвом котедж, та не перевірили, чи підлягають захисту порушені права позивача шляхом звернення стягнення на спірний предмет іпотеки, враховуючи презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

При цьому апеляційний суд, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України про те, що майнові права на момент укладення договору іпотеки згідно із законом не визнавались предметом іпотеки, не звернув уваги на те, що саме є предметом іпотеки і на те, що банк не передавав у подальшу іпотеку такий предмет іпотеки без згоди власника майна, а саме власник майна передав в іпотеку незавершене будівництвом майно.

Разом з тим не може залишатись у силі і рішення районного суду.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦК України, якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Зазначена норма процесуального права є обов'язком суду, а не його правом.

Судом установлено, що 6 червня 2014 року право власності на спірний котедж зареєстровано за ОСОБА_4

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані положення процесуального права та не залучив до участі у справі у передбаченому ЦПК України порядку як співвідповідача ОСОБА_4, зважаючи на те, що судове рішення впливає на його права та обов'язки.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик