Справа № 361/6322/15-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/77/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 13.01.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Мережко М.В., із участю секретаря Волинець Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому зазначає, що 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №49.31/02/08-НВ.

Згідно умов правочину, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 681 750,00 грн., з розрахунку 12,74% річних на строк з 18 січня 2008 року до 17 січня 2033 року.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника, 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №49.31/07-П1/07-І за яким поручитель зобовязався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань за кредитним договором.

26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, права вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки перейшли до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Посилаючись на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 843 074,66 грн, з яких заборгованість за кредитом 563 775,25 грн; заборгованість за відсотками 279 299,41 грн, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму грошових коштів.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору №49.31/02/08-НВ від 18 січня 2008 року в сумі 843 074,66 грн., а також в дохід держави судовий збір - 12 646,11 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, витікають з умов кредитного договору та договору поруки, які не суперечать вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із ухваленими рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», та ОСОБА_2 укладен0 кредитний договір №49.31/02/08-НВ ( а.с. 6-15 т. 1 ).

Згідно із умовами правочину, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 681 750,00 грн. на строк до 17 січня 2033 року ( там же ).

В забезпечення виконання зобовязань позичальника, 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 укладено договір поруки №49.31/07-П1/07-І за яким відповідач зобовязався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань за названим кредитним договором ( а.с. 15в-16а т. 1 ).

При цьому, Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» неодноразово зверталось до боржника та поручителя про погашення заборгованості за кредитним договором ( а.с. 20, 22-24, 26 т. 2 ), а 21 серпня 2010 року та 14 серпня 2012 року - направило, відповідно, повідомлення-вимогу про дострокове погашення всієї заборгованості за правочином ( а.с. 21, 25 т. 2 ).

26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( а.с. 29-34, 35 т. 1, а.с. 2-7, 8-10 т. 2 ).

Доказів про перехід права вимоги за вказаним договором поруки матеріали справи не містять.

Так, в додатку до правочину від 26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» зазначений договір застави №49.12/02/141/08.49.31/02/П1/08-НВза, який не є забезпечувальним за спірним кредитним договором згідно матеріалів справи.

У відповідності до наданого суду апеляційної інстанції оригіналу цього договору, який суд другої інстанції відносить до числа належних та допустимих доказів по справі, копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с. 8-10 т. 2 ), вимоги за договором поруки №49.31/07-П1/07-І, згідно укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, позивачу не передавалися.

При цьому, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку із чим, станом на 28 липня 2015 року, виникла заборгованість за правочином, яка складає 843 074,66 грн., із яких заборгованість за кредитом 563 775,25 грн., заборгованість за відсотками 279 299,41 грн. ( а.с. 23 т. 1, а.с. 1 т. 2 ).

Унаслідок чого, 31 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду із названим позовом до поручителя без наявності, на переконання апеляційного суду, прав вимоги за цим правочином ( а.с. 1-5 т. 1 ).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на переконаня апеляційного суду, зазначеного не врахував, як і положень ст.ст. 559, 1077, 1079 ЦК України, правової позиції Верховного суду України, викладеній у справі №6-53цс14 яка є обов'язковою для суду згідно положень ст. 360-7 ЦПК України.

Так, у тексті останньої зазначено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки ( перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України ); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя ( друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України ); протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги ), якщо кредитор не предявить позову до поручителя ( третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України ).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки ( будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України ) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку ( який є преклюзивним ) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права ( шляхом предявлення позову ), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням ( якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами ) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання ( у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем ).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відтак, позивач, на переконання апеляційного суду, звернувся до суду із заявленими вимогами після спливу шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

А тому, з точки зору суду другої інстанції, місцевий суд передчасно задовольнив позов, виходячи лише із наявної заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, ухвалюючи рішення у справі, суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, і, як наслідок, ухвалив рішення без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, що дає суду апеляційної інстанції право скасувати рішення і, окрім іншого, вийти за межі доводів апеляційної скарги у відповідності до положень ч. 3 ст. 304 ЦПК України за наслідками спливу зазначеного строку звернення до суду із позовом, оскільки у ході розгляду справи встановлено неправильне застосування ст.ст. 559, 1050 ЦК України, що є обовязковою підставою для скасування рішення.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 58, 59, 60, 212, 213 ЦПК України, на думку апеляційного суду, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а відтак - апеляція ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Доводи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», викладені у позовній заяві та підтримані його представниками, посилання на положення договору поруки, зокрема, п. 3.4 - про встановлення строку позовної давності в межах трьох років, з точки зору суду другої інстанції, та в силу викладеного, не спростовують висновок апеляційного суду про необгрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак - не є перешкодою для задоволення апеляції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі положень ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову на підставі ст.ст. 559, 1050, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_4