АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/467/17 Справа № 201/8508/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участі секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду із вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 січня 2016 року сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Рено» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Мітсубісі» номерний знак НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_3, зазнав механічних пошкоджень

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 27 551, 88 грн., вартість послуг з оцінки автомобіля у розмірі 950 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 22 490, 85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений останньою судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позивних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості в цих межах.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2016 року у м. Дніпропетровську по вул. Леніна, в районі будинку № 14 о 20.30 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_5 відволіклась від керування автомобілем, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_4, який після зіткнення розпочав рух та скоїв зіткнення з автомобілем «Рено» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням подія ОСОБА_5

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року винним у даній ДТП було визнано ОСОБА_2 /а.с.12-13/.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку № 02-02-16Л від 09 лютого 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, проведеної на замовлення СК «Кредо», в результаті пошкодження легкового автомобілю НОМЕР_7 у дорожньо-транспортній пригоді вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП зі зносом деталей та ПДВ на 02 лютого 2016 року складає 72 490, 85 грн. /а.с.56-62/

21 березня 2016 року ОСОБА_3 виплачено страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., що підтверджується квитанцією від 21 березня 2016 року /а.с.34/.

В свою чергу позивачем надано до суду висновок експертного дослідження № 3032 за фактом спричинення аварійних пошкоджень автомобілю «Mitsubishi Lancer», складеного 11 лютого 2016 року, згідно якого вартість матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля складає 77 551, 88 грн. /а.с.18-26/

Однак позивачем не зазначено про необхідність проведення повторної оцінки пошкодженого автомобіля.

Відповідно до п.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України визначено, що у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страхової виплатою (страховим відшкодуванням)

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Таким чином, розмір фактичної виплати страховика на користь потерпілого не завжди співпадає з розміром страхової суми, тобто граничним лімітом виплати страховика, оскільки страхове відшкодування виплачується згідно з вимогами закону та умовами договору, якими визначено не лише ліміт виплати, а й той розмір страхової суми, яку страховик має сплатити.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі

питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про

відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 22 490, 85 грн. з розрахунку 72 490,85 грн. (вартість відновлювальних робіт транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» номерний знак НОМЕР_4, згідно висновку № 02-02-16Л від 09 лютого 2016 року проведеного на замовлення СК «Кредо») - 50 000 грн. (страхове відшкодування яке сплачено позивачу СК «Кредо» = 22 490,85 грн.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: