Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2259/16-ц

Провадження № 2/126/32/2017

"19" січня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

за участі представника позивача адвоката Кольченко Н.В.

представника відповідачів адвоката Люлько О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2016 року в Бершадський ВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява ОСОБА_4, про те, що в ніч на 16 червня 2016 року невідомі особи пошкодили в його домогосподарстві паркан, а саме 1 листок восьми хвильового шиферу та 1 лист металопрофілю.

Начальником відділу Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Поліщуком В.В. було здійснено перевірку заяви ОСОБА_4 За результатами перевірки, розгляд даної заяви припинено, оскільки пошкодженням паркану невідомими особами було заподіяно незначну шкоду. Крім того, винних осіб не було встановлено.

Під час перевірки даної заяви ОСОБА_4 і ОСОБА_5 старшому лейтенанту поліції Поліщуку В.В. пояснили, що під час події, що відбулася, вони (дослівно) бачили силуети трьох осіб, які стукали ногами та розхитували паркан, перекидали дошки, які були біля паркану, перекидали їх на подвір'я і вони впізнали свого колишнього зятя, тобто його - ОСОБА_7, ще одного чоловіка, жителя АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, який на даний час працює лісником та цивільну дружину ОСОБА_7 - ОСОБА_8 Стверджують, що вони розвалили їм паркан тому, що ОСОБА_7 розлучився з їх донькою, а також через те, що вона зверталась до Бершадського ВП ГУНП для стягнення з його теперішньої цивільної дружини ОСОБА_8 штрафу.

Проте, такі їх твердження, не відповідають дійсності. Як випливає із висновку начальника відділу Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майора поліції Поліщука В.В. винні у пошкодженні паркана в домогосподарстві ОСОБА_4 особи - не встановлені. Вживаються заходи для встановлення цих осіб та притягнення їх до адміністративної відповідальності. Однак, не дивлячись на це, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 стверджують, що саме ОСОБА_3 це зробив спільно з ОСОБА_7

Вони поширюють ці неправдиві відомості серед жителів села. ОСОБА_3 працює лісником, має авторитет серед жителів села. У зв'язку із такими подіями, із наклепом і відвертою брехнею, яку поширюють ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про нього, йому соромно йти по селі, оскільки його постійно зупиняють односельчани, розпитують про цю подію, чи дійсно це зробив він, пояснюють, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 розповіли їм, що саме він зі своїм товаришем і його цивільною дружиною розвалив їм паркан, і зробив це тому, що ОСОБА_7 розлучився з їх дочкою.

Неправомірними діями ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було принижено його честь та гідність, ділову репутацію, йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях і переживаннях, порушенням душевної рівноваги, оскільки відповідачі принизили його перед іншими людьми, та поширили відомості про те, що він скоїв злочин.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 публічно вибачитись перед ним за розповсюджені ними неправдиві відомості, які принижують його честь і гідність про те, що він в ніч на 16 червня 2016 року пошкодив в їх домогосподарстві паркан, а саме 1 листок восьмихвильового шиферу та 1 лист металопрофілю на зборах жителів АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 50 000 грн. моральної шкоди, 1000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та його представник Кольченко Н.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх представник Люлько О.В. позовних вимог не визнали, вказавши, що вони є незаконними та необґрунтованими. Пояснили, що 15.06.2016 року близько 23 години вони були вдома, коли почули зі сторони вулиці якийсь шум та гуркіт. Коли вони виглянули у вікно то побачили силуети трьох людей, які стукали ногами та руками по паркану, розхитуючи його. Коли вони вибігли на вулицю, то побачили, що вниз по вулиці побігли їхній колишній зять ОСОБА_7, його цивільна дружина ОСОБА_8 та ще один чоловік, прізвища якого вони на той час не знали, знали лише, що його звуть ОСОБА_3 і він працює лісником. На даний час їм відомо, що це позивач - ОСОБА_3 Після цього вони звернулися із заявою про злочин до Бершадського ВП ГУНП. На сьогоднішній день вони також не сумніваються, що паркан їм пошкодив саме їхній колишній зять, його колишня дружина та ОСОБА_3 Жодних наклепів вони на даних осіб не зводять, а лише розповіли поліції те, що бачили.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що вона являється матір'ю ОСОБА_3, якого відповідачі звинувачують в тому, що він разом з ОСОБА_7 та його цивільною дружиною ОСОБА_8 пошкодив у них паркан. Проте вона вважає, що на її сина як і на його приятеля ОСОБА_7 звели наклеп. Її син шанована в селі людина і за жодних обставин він не міг зробити таких хуліганських вчинків. Крім того, 15.06.2016 року, коли хтось пошкодив паркан у відповідачів, вона точно знає, що її син перебував в цей час в гостях у ОСОБА_10 і разом з ним також були ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що дійсно 15.06.2016 року вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_3 були в гостях у ОСОБА_10, де гостювали довго, і на той час, коли в їхніх односельців побили паркан, близько 23-00 години, вони по домах ще не розходилися.

Аналогічні покази надав свідок

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні показали, що вони являються односельцями сторін, добре з ними знайомі. Про те, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 хтось пошкодив паркан їм добре відомо, адже про це говорило багато людей в селі. Також говорили, що паркан відповідачам пошкодив їхній колишній зять зі своєю співмешканкою та товаришем - ОСОБА_3, за те, що у їх дочки, яка є бувшою дружиною ОСОБА_7 були конфлікти з теперішньою співмешканкою - ОСОБА_8 Хто почав розповсюджувати таку інформацію вони сказати не можуть, особисто відповідачі їм про це нічого не розповідали.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України.

Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 16 червня 2016 року в Бершадський ВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява ОСОБА_4, про те, що в ніч на 16 червня 2016 року невідомі особи пошкодили в його домогосподарстві паркан, а саме 1 листок восьмихвильового шиферу та 1 лист металопрофілю.

Під час перевірки даної заяви ОСОБА_4 і ОСОБА_5 пояснили, що під час події, що відбулася 15.06.2016 року, вони бачили силуети трьох осіб, які ламали їхній паркан і коли вони вийшли на двір, то побачили що їхній колишній зять ОСОБА_7, його цивільна дружина ОСОБА_8 та ще один чоловік, житель АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, який на даний час працює лісником тікали вниз по вулиці (позивач - ОСОБА_3.).

З наданих відповідачами пояснень вбачається, що вони зазначили в них про обставини, які спонукали їх до звернення із заявою про злочин до Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Перевірка зазначених у заяві обставин відноситься до визначених законом повноважень осіб Бершадського ВП, які здійснювали відповідну перевірку, зокрема за результатами проведеної перевірки заявники просили внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та розпочати належне розслідування.

Начальником відділу Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Поліщуком В.В. було здійснено перевірку заяви ОСОБА_4 За результатами перевірки, розгляд даної заяви припинено, оскільки пошкодженням паркану невідомими особами було заподіяно незначну шкоду. Крім того винних осіб не було встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Ст. 299 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації.

При розгляді цивільних справ зазначеної категорії суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність певних обставин, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). В якому, зокрема, зазначено, що згідно з частиною п'ятою статті 55 Конституції України "кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань".

Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

У цьому зв'язку суд зважає на те, що перед судом не доведено факту того, що інформація, яка наведена у заяві про злочин від 16.06.2016 року для відповідачів, які підписували заяву була для них завідомо неправдивою, адже станом на день внесення вказаної заяви, інформація носила для них характер неперевіреної, що і обумовило їх звернення до правоохоронних органів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що звернення відповідачів до правоохоронних органів не може розцінюватись, як поширення неправдивої інформації стосовно позивача, а є лише одним з можливих способів реалізації визначеного законом права особи на звернення.

Також, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження і факт навмисного розповасюдження відповідачами недостовірної інформації відносно позивача серед жителів села Баланівка, Бершадського району.

Твердження позивача про те, що в зв'язку із інформацією, яку поширюють ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про нього, він отримав душевні страждання та осуд односельчан суд оцінює критично, адже в судовому засіданні жодних доказів в підтвердження його слів не надано.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому підстав для задоволення його позовних вимог судом не встановлено.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступних міркувань.

Ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, та ділової репутації.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст.16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом не встановлено фактів поширення недостовірної інформації проти позивача, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 277, 297, 299 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 3, 6, 8, 10, 11, 57-60, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. В. Хмель