Справа № 481/845/17
Провадж.№ 2/481/395/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

11.12.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміної Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Новобузького районного споживчого товариства Миколаївської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Новобузької РДА Миколаївської області, про визнання права власності на гараж в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про встановлення факту володіння та користування майном та визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування.

На обґрунтування вимог представник позивача в заяві зазначив, що 12.05.2015 року помер батько позивача ОСОБА_5 За життя в 2012 році ОСОБА_5 на підставі відповідних усних домовленостей з відповідачем придбав у останнього приміщення гаражу, який розташований в м.Новий Буг по вул.Гребеннікова, 10 «А» Миколаївської області сплативши за нього кошти у розмірі 18 тисяч гривень. Після придбання вищевказаної будівлі, ОСОБА_5 весь час користувався, володів та використовував гараж за призначенням, проводив поточні ремонти, але останній за життя не встиг нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу придбаного ним гаража та зареєструвати право власності на нього у відповідних органах реєстрації нерухомого майна.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 та прийняла спадщину після свого батька та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину на належне спадкодавцю майно за виключенням зазначеного вище гаражу.

Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж, оскільки позивач не надав правовстановлюючих документів на вказане майно.

У звязку з цим позивач просив встановити факт володіння та користування ОСОБА_5 приміщенням гаражу, який розташований в м.Новий Буг по вул.Гребеннікова, 10 «А» Миколаївської області. Крім того, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на гараж, який розташований в м.Новий Буг по вул.Гребеннікова, 10 «А» Миколаївської області як за спадкоємцем першої черги після смерті 12.05.2015 року ОСОБА_5.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали заву про розгляд справи за відсутності представника позивача,позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю, ОСОБА_6, в судове засідання не зявилася, проте надала на адресу суду заяву в якій позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування визнала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, проте надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, проте також надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Третя особа без самостійних вимог, служба у справах дітей Новобузької РДА Миколаївської області, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд, приходить до висновку про недоведеність заявлених вимог і необхідність відмови в задоволенні позову.

Із ст. 11 ч.1 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про можливість чи неможливість задоволення вимоги позивача про встановлення факту володіння та користування ОСОБА_5 гаражем, розташованим по вул.Гребеннікова, 10 «А» в м.Новий Буг Миколаївської області суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, однією з основних умов для встановлення в судовому порядку певних фактів є їх юридичне значення, тобто, можливість даного факту зумовити виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Зі змісту позову слідує, що встановлення вказаного вище факту володіння та користування спадкодавця спірним майном необхідне позивачу для вступу в права спадкоємця на це майно та визнання за ним права власності в порядку спадкування.

При цьому, на думку суду, саме по собі встановлення даного факту в тому вигляді, в якому про це просить позивач, - не може зумовлювати виникнення у нього прав.

Факт відкритого володіння та користування майном може мати наслідком визнання за володільцем права власності на таке майно в порядку набувальної давності, та, як наслідок, - визнання з цих підстав права власності на таке майно за спадкоємцем тієї особи, що відкрито володіла таким майном. Вказана модель визначена в ст. 344 ЦК України, відповідно до якої - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Аналіз процитованої вище норми однозначно вказує на те, що для її застосування до певних правовідносин не достатня лише констатація факту відкритого та безперервного володіння майном протягом визначеного в законі часу, оскільки необхідною умовою застосування правил набувальної давності є добросовісність заволодіння, під якою, в першу чергу, слід розуміти те, що особа заволоділа чужим майном не порушуючи вимог законодавства. Без встановлення обставин, які б свідчили про добросовісність володіння особи чужим майном встановлення факту володіння та користування особи чужим майном юридичного значення для набувальної давності та відносин спадкування не має.

Позивач, описуючи обставини придбання його батьком ОСОБА_5 гаражу, вказує, що в 2012 році ОСОБА_5 без оформлення документів придбав вказаний гараж у юридичної особи - Новобузького РСТ Миколаївської області. Вказана нерухомість була придбана на підставі усних домовленостей та не була в подальшому зареєстрована за новим власником.

Поряд з цим, позивачем на підтвердження фактів викладених в позові до матеріалів справи долучено документи в яких різняться адреси розташування спірного гаражу, зокрема:

-в квитанції про сплату ОСОБА_5 на користь Новобузького РСТ Миколаївської області коштів у розмірі 18 тисяч гривень зазначено про за гараж по вул.Гребеннікова, 10/1 м.Новий Буг Миколаївської області;

-в довідці з філії КП ММБТІ зазначено про проведення первинної інвентаризації гаражу №2 в гаражному комплексі за адресою: вул.Гребеннікова, 10»А» м.Новий Буг Миколаївської області;

-в акті обстеження фактичного користування гаражем зазначено про проведення вказаної дії за адресою: вул.Гребеннікова, 10/1 м.Новий Буг Миколаївської області;

-в свідоцтві про право власності на нежитлову будівлю зазначено, що остання розташована в м.Новий Буг по вул.Гребеннікова, 10 «А» , та в цілому складається з двох літер «А» - кім.1,2 та літ.»Б» - кім.1,2,3,4,5.

Враховуючи вищезазначене належних та допустимих доказів, які підтверджують факт користування та володіння ОСОБА_5, який помер 12.05.2015 року, гаражем, розташованим саме по вул. Гребеннікова, 10 «А» в м.Новий Буг Миколаївської області суду не надано.

Вирішуючи питання про визнання права власності за позивачем на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку (інше нерухоме майно) то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Тому, головним чином, до складу спадщини входить майно, що належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини (на момент смерті).

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, ( зокрема які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації), належить вчиняти у письмовій формі.

Крім того відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України моментом набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до положень ч.1ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За життя спадкодавцем не було укладено нотаріально посвідченого письмового договору купівлі-продажу з відповідачем про придбання спірного гаражу, таким чином судом не встановлено правових підстав набуття гр.ОСОБА_5 права власності на вказане нерухоме майно.

Крім того в матеріалах спадкової справи №24/2015 до майна померлого 12.05.2015 року ОСОБА_5, заведеної приватним нотаріусом ОСОБА_7, відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва на спадщину) стосовно гаражу, розташованого по вул.Гребеннікова 10 «А» та така не долучена позивачем до позовної заяви.

Таким чином відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що може бути підставою для відмови у позові,

За таких обставин, позовну вимогу про визнання права власності на майно в порядку спадкування, не може бути задоволено через недоведеність позовних вимог, та обставин, які їх обґрунтовують.

Керуючись ст.ст. 10, 11 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Новобузького районного споживчого товариства Миколаївської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Новобузької РДА Миколаївської області, про визнання права власності на гараж в порядку спадкування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя