АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер №753/2896/16-ц Головуючий у 1 інстанції Леонтюк Л.К
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В. суддів: Поливач Л.Д., Вербової І.М. при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4,

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року представник ОСОБА_2,в інтересах останньої звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 17 червня 2015 року на автодорозі «Київ-Вишгород-Десна-Чернігів» сталася ДТП за участю автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивачки та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача. Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль позивачки пошкоджено і згідно понесеним на відновлювальний ремонт витрат, її завдано матеріальну шкоду в сумі 357 057грн. На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Скайд», яка по заяві позивачки виплатила її страхове відшкодування у сумі 50 000 грн. З огляду на зазначені обставини представник позивачки просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 307 057 грн. та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду у сумі 307 057 грн та моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції порушив порядок щодо встановлення обставин у справі та надав невірну оцінку доказам, взявши до уваги розмір матеріальної шкоди в сумі 307 057 грн. визначений в акті виконаних робіт підприємством «Автостимулсервіс» та доданих до нього товарних чеків, але будь-які висновки спеціалістів щодо визначення вартості матеріального збитку в матеріалах справи відсутні. Окрім цього, товарні чеки на ремонт автомобіля були сплачені в жовтні 2015 року, той час як заказ-наряд на виконання ремонтних робіт датовано 17 грудня 2015 року. Також посилається на те, що на його вимогу позивач не надав, а суд не витребував копію звіту № 333/15 про визначення вартості матеріального збитку від 20.07.2017 року за заявою ПАТ «Скайд» щодо автотоварознавчого дослідження транспортного засобу позивачки, що унеможливлює,на його думку, підтвердження заявленого позивачкою розміру завданої матеріальної шкоди.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових, собак та собак бійцівських порід, тощо, .що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або: відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення ушкодженої речі.

Відповідно із ст. 23 ЦКУ, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 червня 2015 року, на автодорозі «Київ-Вишгород-Десна-Чернігів» сталась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок вказаної ДТП автомобілю, який належить позивачці завдано технічних пошкоджень.

За наслідками ДТП та у зв'язку з отриманням ОСОБА_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди легких тілесних ушкоджень, слідчим відділом Вишгородського РВ ГУМВС України в Київській області було порушено кримінальне провадження № 0000809 за ознаками вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, проте Постановою від 16.07.2015 р. вищевказане кримінальне провадження закрито і матеріали кримінального провадження були направлені до Вишгородського районного суду Київської області для вирішення питання про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Постановою Вишгородського районного суду від 02.10.2015 р. у справі № 363/4029/15-п та Постановою Апеляційного суду Київської області від 10.11.2015 р. відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення вимог п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху),що підтверджується також протоком про адміністративне правопорушення від 19.08.2015 р., постановою слідчого СВ Вишгородського РВ ГУМВС України в Київській області від 16.07.2015 р. та протоколами допиту в якості свідків ОСОБА_3 від 18.06.2015 р.та ОСОБА_2 від 23.06.2015 р.

За висновком експерта 365осв від 22.06.2015 року, після ДТП у ОСОБА_2 встановлені чисельні забої,закрита черепно-мозкова травма та інші тілесні ушкодження,які відносяться до легких .

Судом встановлено також,що позивачкою проведено відновлювальний ремонт автомобіля на загальному суму 357 057 грн., з яких: 295 015,00 грн. - на придбання необхідних автозапчастин, 62 042,00 грн. - на оплату робіт з ремонту пошкодженого авто,що підтверджується наданими нею товарними чеками про придбання запчастин,нарядом та актом про виконання ремонтних робіт.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та того, що вина відповідача ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля позивачки підтверджується судовими рішеннями про притягнення його до адміністративної відповідальності,згідно яких його дії визнано неправомірними та умисними та такими, що призвели до спричинення позивачці матеріальної шкоди (збитків).

Вирішуючи позовні вимоги позивачки про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом встановлено, що в результаті зіткнення з вини відповідача з автомобілем позивачки остання отримала тілесні ушкодження,перенесла фізичну біль, почувалась емоційно пригніченою, була тимчасово позбавлена вести активний спосіб життя та можливості користуватися належним йому автомобілем, а тому суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди,з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості вважав за правильне задовольнити позовні вимоги і в цій частині у розмірі 5 000 гривень .

Суд першої інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого, суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з вищевикладеного, суд має вирішити питання щодо визначення суми збитків або на підставі поданого стороною спору відповідного висновку спеціаліста або шляхом стягнення понесених позивачем витрат, що підтверджується відповідними платіжними документами.

Якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає відповідні докази,а відповідач заперечуючи проти цього розміру,після виконання судом вимог ч.4 ст10 ЦПК не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень,суд відповідно до вимог ст.ст. 212,213 ЦПК ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів,оскільки відповідач у порушення вимог ст.10,60 ухиляється від доведення обставин, на які посилається.

Згідно роз'яснень викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

З урахуванням зазначених роз'яснень,наявних та належних доказів,визначеного за законом права вибору позивачки пред'являти вимоги до особи, яка безпосередньо завдала шкоду її майну, відповідно до його реальної вартості на момент розгляду справи або виконання робіт та рішення страхової компанії, в якій на час ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в межах страхового ліміту, а саме у розмірі 50 000 грн., суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заявлених межах.

З огляду на викладене,не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги про те,що надані позивачкою докази щодо розміру шкоди не відтворюють реальний розмір заподіяних її збитків та не є належними.

Щодо доводів відповідача про те, що при визначенні розміру матеріальної шкоди судом неповно з'ясовано обставини справи та не витребувано зі ПАТ СК"Скайд" звіт про визначення вартості матеріального збитку від 20.07.2015 р. який проводився при вирішенні питання про виплату позивачці страхового відшкодування в межах ліміту її відповідальності, колегія суддів погоджується з висновком суду про те,що витребування зазначеного звіту не є доцільним та не стосується безпосередньо предмету спору у цій справі.

Таким чином,ці та інші доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

З урахуванням фактичних обставин справи та того, що протягом тривалого часу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем матеріальна шкода в добровільному порядку не відшкодована і з часу пред'явлення позову з боку відповідача на підтвердження своїх заперечень щодо розміру заподіяної шкоди жодних доказів не надано, колегія суддів розцінює таку поведінку відповідача як не добросовісне здійснення своїх прав та обов'язків і виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: