Справа № 454/2439/15 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/122/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, з участю третьої особи: Сокальської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав -,

в с т а н о в и л а:

8 жовтня 2015 року позивач звернулася з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини сторін. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі який розірвано 19 жовтня 2011 року. В цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, син проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. З часу припинення спільного проживання відповідач не цікавився станом здоров'я дитини, не підтримував жодних стосунків, не надавав майнової та моральної підтримки. Протягом трьох років відповідач не відвідує сина за місцем його проживання та жодного разу протягом навчання сина не був у нього в школі, хоч ніхто йому не забороняє зустрічатися з сином. Відповідач не цікавиться матеріально - побутовими проблемами, рівнем розвитку дитини та станом її здоров'я, не турбується про дитину, не забезпечує відпочинку сина. Вона (позивач) утворила нову сім'ю з іншим чоловіком, який бажає усиновити сина сторін. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Зазначає, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяє йому (відповідачу) бачити сина. Вказує, що аліменти не сплачує тому, що не має роботи. Він пропонував позивачеві, щоб аліменти стягували з його пенсії, так як він є інвалідом II групи. Проти позбавлення батьківських прав заперечує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу він залишив позивачеві в будинку спільно придбані ними меблі. Стверджує, що позивач не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на сина. Орган опіки та піклування Сокальської РДА не дав висновку щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно сина. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні, посилаючись на доводи апеляційної скарги, таку підтримали, просять її задовольнити.

Належним чином повідомлена позивач неодноразово в судове засідання не з'явилася, заяв про відкладення розгляду справи не подала.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, його представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 15 лютого 2007 року по 19 жовтня 2011 року (а.с.7). Вони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.6). Дитина проживає з матір'ю, яка не порушувала питання про стягнення з батька аліментів на дитину. Відповідач письмово звертався до матері дитини із пропозицією добровільно сплачувати аліменти (а.с.93).

ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби по наслідках психічного розладу, що стверджується довідкою обласної МСЕК №3 від 3 вересня 2015 року, військовим квитком та медичними документами (а.с.38-47). За місцем проживання відповідач характеризується позитивно (а.с.49.

З висновку органу опіки та піклування (Сокальської районної адміністрації Львівської області) вбачається, що орган опіки і піклування вважає за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав відносно сина (а.с.37).

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до зазначеної правової норми батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п.15, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

По змісту закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Пунктом 17 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 передбачено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, або з інших незалежних від неї причин.

Виходячи із встановленого, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина сторін.

Ураховуючи наведене,колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача в користь відповідача належить стягнути 606,11 грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сокальского районного суду Львівської області від 22 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_2 (с.Угринів Сокальського району Львівської області) 606,11 грн. (шістсот шість грн. 11 коп.) судового збору, сплаченого відповідачем при подачі апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: