Номер провадження: 22-ц/785/886/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Артеменка І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника позивача ТОВ «Порше Лізінг Україна» - ОСОБА_3, а та представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізінга і відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

08 вересня 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду із позовом до ТОВ «Постман», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та відшкодування збитків.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» Договір про фінансовий лізинг №00004254 від 23.01.2012 року та Додаток до нього Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу Ford Transit 2/2 TDCI шасі №WF0XXXTTFXBP13875, двигун ВР13875, рік виробництва 2011р., строком на 60 місяців, а відповідач ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі і повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору.

Відповідач ОСОБА_4 виступив поручителем ТОВ «Постман» згідно умов поруки, які є невід'ємною частиною Договору про фінансовий лізинг №00004254 від 23.01.2012 року.

Станом на 05.08.2015 року відповідачі належним чином не виконують умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість у загальній сумі 81 848,26 гривень, з них: 15 784,86 гривень заборгованість зі сплати лізингових платежів; 895,71 гривень пеня; 268,71 гривень 3% річних; 4 186,92 інфляційні втрати; 2 651,18 гривень проценти за користування чужими коштами; 3 960,00 гривень вартість юридичних послуг; 52 232,48 гривень збитків згідно п. 12.9 Договору; 800,00 гривень відшкодування послуг стоянки; 1068,40 гривень штраф за направлення нагадування та пеня 10 %.

На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його вимоги у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності сторін, які не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року позов задоволено, суд стягнув солідарно з ТОВ «Постман» та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість у сумі 81 848, 26 гривень.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2016 року заява представника ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду від 07 грудня 2015 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 просить заочне рішення районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до апеляційного суду не зявились представник ТОВ «Постман» та ОСОБА_4 однак вони про час та місце розгляду справи сповіщались неодноразово належним чином, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка зазначених осіб не перешкоджає подальшому розгляду справи, оскільки інтереси ОСОБА_4 представляє його довірена особа, а ТОВ «Постман» сповіщалось за місцем її державної реєстрації, оскільки за вказаними адресами судову кореспонденцію воно не отримувало.

Заслухавши доповідача, пояснення на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 та заперечення на апеляцію представника ТОВ «Порше Лізинг України» - ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

З урахуванням зазначених вимог закону заочне рішення суду першої інстанції у частині заявлених позовних вимог до ТОВ «Постман» скасовано на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року із закриттям провадження у справі на підставі ст.310 ч.1 ЦПК України, а в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 оскаржуване заочне рішення підлягає зміні на підставі ст.309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до положень ч.2 ст.509 ЦК України з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, виникають зобовязання, які в силу визначених ст.526 ЦК України загальних умов виконання зобовязання, мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись, зокрема, порукою.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» 23 січня 2012 року укладено Договір про фінансовий лізинг №00004254, який разом із додатком до договору про фінансовий лізінг /Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу/ становить Контракт, на виконання якого ТОВ «Порше Лізинг Україна», як лізингодавець, передало ТОВ «Постман», як лізингоодержувачу, на умовах лізингу у користування на строк 84 місяці обєкт лізингу, належний лізингодавцю на праві власності транспортний засіб Ford Transit 2.2 TDCI шасі №WF0XXXTTFXBP13875, 2011 року випуску двигун №ВP13875, а ТОВ «Постман» зобовязалось щомісячно сплачувати лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), (а.с.14-35).

Виконання зобовязань лізингоодержувача забезпечено порукою фізичної особи ОСОБА_4, який, як поручитель, підписав Договір з Контрактом (а.с.13-35).

Обєкт лізингу на праві власності належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» і 23.01.2012 року, на підставі Договору та акту прийому передачі автомобіль передано ТОВ «Постман» (а.с. 36).

Відповідно до п. 6.1 Контракта ТОВ «Постман» зобов'язалось щомісячно сплачувати ТОВ «Порше Лізинг Україна», у відповідності до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), лізингові платежі, які складаються з: суми, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу; процентів; комісії; витрат, повязаних з оплатою послуг на відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених Контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт обєкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати передбачені або прямо повязані з Контрактом).

У період з 23.01.2012р. по 02.02.2015р. ТОВ «Постман» виконало зобов'язання щодо сплати 36-ти лізингових платежів.

Однак під час дії контракту ТОВ «Постман» систематично порушувало умови Контракту, сплачуючи лізингові платежі не в повному обсязі та несвоєчасно, що змусило ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернутись до ТОВ «Постман» з вимогою повідомленням про розірвання договору лізингу (а.с.45).

В порядку досудового врегулювання спору ТОВ «Порше Лізинг Україна» направляло ТОВ «Постман» нагадування щодо необхідності погашення заборгованості по платежам за Договором та Контрактом (а.с. 39,40).

Відповідно до п.12.13 Контракту, останній припиняє свою дію на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Матеріали справи містять повідомлення-вимогу ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» від 16.04.2015 року про розірвання Договору та повернення обєкту лізингу, яке отримано Товариством, у зв'язку з чим Контракт припинив свою дію 30 квітня 2015 року (а.с.45). Станом на 05.08.2015 року заборгованість зі сплати лізингових платежів становила 15 784,86 гривень, з яких: заборгованість за лютий 2015 року 4 668,42 гривень, за березень 2015 року 5 745,75 гривень, за квітень 2015 року 5 370,86 гривень.

Виконання зобовязання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.8.2.1 Контракту, у випадку прострочення сплати платежу, до лізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Пеня за період з порушення умов договору лізингу на суму заборгованості зі сплати лізингових платежів становить 895,71 гривень. (а.с. 49,50)

Розмір заборгованості по лізинговим платежам і пені підтверджено рахунками-фактурами №002667575 від 03.04.2015 року, №00271083 від 24.04.2015 року (а.с. 49,50).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Отже, 3% річних від простроченої суми розраховано за період з 16 лютого 2015 року по 05 серпня 2015 року і становить 286,71 гривень, що також підтверджується відповідними рахунками-фактурами (а.с.46-48).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (ч.2 ст.625 ЦК України).

Інфляційні втрати за час прострочення за період з 15 лютого 2015 року по 05 серпня 2015 року на суму заборгованості зі сплати лізингових платежів за лютий квітень 2015 року становлять 4 186,92 гривень, розмір і розрахунок яких підтверджується рахунками-фактурами (а.с.46-48).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).

Контрактом розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобовязання не встановлений, тому, виходячи з вимог ч.1 ст.8 ЦК України за аналогією закону, розмір процентів підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України, як це передбачено ст.1048 ЦК України.

Проценти за користування коштами за період з 15 лютого 2015 року по 08 серпня 2015 року через затримку сплати лізингових платежів за лютий квітень 2015 року становить 2651,18 гривень, при цьому розрахунок процентів наведено у рахунках-фактурах (а.с.46-48).

Особа, якій завдано збитків внаслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене /упущена вигода (п.2 ч.2 ст.22 ЦК України).

Відшкодування збитків, як спосіб захисту цивільних прав, у договірних відносинах передбачено ст.611 ЦК України, відповідно до положень якої, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України).

Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст.623 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. 623 ч.1 ЦК України, у разі порушення зобовязання, боржник має відшкодувати кредитору завдані збитки, які включають позитивну (реальну) шкоду і упущену вигоду.

Пунктом 12.9 Контракту, у разі дострокового закінчення строку лізингу /розірвання Контракту відповідно до п.12 Контракту/, а також у разі вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» повернути обєкт лізингу відповідно до інших положень Контракту, в 10-ти денний строк лізингоодержувач зобовязаний сплатити різницю між вартістю обєкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано ТОВ «Порше Лізинг Україна» в результаті продажу обєкту лізингу, та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до Контракту.

Сторони Контаркту також погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою ТОВ «Порше Лізинг Україна» і має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов Контракту та чинного законодавства (а.с.31).

18.04.2015 року ТОВ «Постман» повернуло об'єкт лізингу, що підтверджено актом прийому-передачі (а.с.37).

Тільки 16.06.2015 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» і ТОВ Укркредит- Авто укладено договір купівлі продажу Ford Transit 2.2 TDCI шасі № WF0XXXTTFXBP13875, 2011 року випуску двигун №ВP13875, вартість проданого обєкту в якому визначена рівною 221 759,22 гривень (а.с.65).

Дохід від реалізації обєкту лізингу в розмірі 221 759 ,22 гривень, який міг би фактично отримати лізингодавець, є ринковою вартістю обєкту лізингу, відповідно, компенсація втрат згідно п. 12.9 Контракту становить 52 787,38 гривень (а.с.53).

Відповідно до п. 12.10 Контракту, у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу /розірвання Контракту/, ТОВ «Порше Лізинг Україна» прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати та збут (перепродажна підготовка, оцінка обєкту лізингу, доставка обєкту лізингу з метою подальшого продажу, передача у користування тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

Позивач зазнав збитків у зв'язку із необхідністю оплати зберігання автомобіля на стоянці, що підтверджується актом від 05.05.2015 року і за зберігання обєкту лізингу у період квітень - травень 2015 року позивач сплатив 800 гривень, що підтверджується актами надання послуг №288 від 05.05.2015 року, №305 від 02.06.2015 року та рахунком на оплату №65 від 05.05.2015 року та №71 від 02.06.2015 року (а.с.54,58).

Пунктом 8.2 Контракта визначено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються санкції, зокрема: пеня у розмірі 10% річних від своєчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до момента повної виплати платежу; штрафні санкції за вимоги щодо оплати, надіслані Товариством-1 (пункт 8.3.1 Контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу.

Штрафними санкціями за вимоги щодо сплати надіслані ТОВ «Порше Лізинг Україна» - є штраф та пеня 10%, загальний розмір яких становить - 895,71 гривень, з яких: 273,61 гривень за рахунком-фактурою від 02.02.2015 року №00256802 (а.с.46), 264,55 гривень за рахунком-фактурою від 06.03.2015 року №00262496 (а.с.47) та 171,59 гривень за рахунком-фактурою від 06.04.2015 року №00268258 (а.с.48), а також за нагадуваннями про сплату по відсоткам (а.с.41-43).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості з поручителя по лізинговим платежам, про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також щодо стягнення збитків, стягнення яких передбачено умовами Контракта.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги і пояснення представника ОСОБА_4 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції щодо відмови у позовіф до поручителя з таких підстав.

Відповідно до умов договору про фінансовий лізинг №00004254 від 23.01.2012 року вбачається, що строк лізингу встановлений на термін 60 місяців, додатковою угодою до вказаного Договору №1/1 від 12.01.2015р. строк лізингу продовжений до 84 місяців, про що зазначено і в графіку покриття витрат та платежів (а.с.13,18,19-23).

Згідно п.12 умов поруки Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (а.с.25-35), умови поруки залишаються чинними до повного виконання зобовязань Лізингоодержувача.

Всі ці документи були підписані апелянтом як поручителем, а тому, відповідно, він та його представник достеменно знали про вказані строки дії лізингу та поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Таким чином, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

В справі яка розглядається за умови укладеного між сторонами договору лізингу боржник зобовязаний здійснювати певні платежі щомісячно, і кожен з цих платежів, а також в цілому виконання лізингового договору забезпечено поручителем відповідачем по справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що повідомлення про несплату заборгованості (чергового платежу) разом з вимогою її погасити надсилалося ОСОБА_4, як поручителю за вказаним договором.

Визначаючи обовязки довірителя з точки зору чинності договору поруки в контексті ст.559 ЦК України слід враховувати наступне.

Як зазначено в п.12.13 додатку до договору про фінансовий лізинг №00004254 від 23.01.2012 року, а саме в загальних комерційних умовах внутрішнього фінансового лізингу, Контракт вважається розірваним на 10 робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої сторони (а.с.33).

Таке письмове повідомлення було надіслано ТОВ «Порше лізинг Україна» до ТОВ «Постман» 16.04.2015 року (а.с.45).

Таким чином, Контракт припинив свою дію на 10-й робочий день, тобто 30.04.2015 року. Вказана обставина позивачем не заперечується, про що свідчить розрахунок позивача.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України).

Так як строк виконання основного зобовязання визначений десятиденним строком з дня розірвання Договору, а саме 30.04.2015 року, то шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя на підставі ч.4 ст.559 ЦК України закінчується 30.10.2015 року.

Позивач звернувся до суду 28.08.201 року, тобто без пропущення строку, встановленого ЦК України, оскільки позовна заява хоча і датована 05.08.2015 роком, була здана на пошту саме 28.08.2015р. та була отримана та зареєстрована в суді лише 08.09.2015 року (а.с.1-87).

Таким чином, порука не припинилась, а тому в наявності законні підстави для стягнення грошових коштів з поручителя.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують вказані вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа в цій частині розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Що стосується задоволених вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату вартості юридичних послуг на суму 3 960 гривень, то на думку колегії суддів вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В якості обґрунтування своїх вимог про відшкодування оплати вартості юридичних послуг на суму 3 960,00 гривень позивач послався на те, що ТОВ "Порше Лізинг Україна" 20.04.2015р. уклало з ТОВ «Магнуссон» Договір про надання юридичних послуг. Згідно п.1.1 Додатку №7 від 10.07.2015 р. до вказаного Договору, виконавець - ТОВ «Магнуссон», зобовязано надати послуги з підготовки процесуальних документів та представництво інтересів Позивача в суді першої інстанції. Вартість цих послуг, згідно до п.2.1. Додатку №7 становить 3 960,00 гривень. В матеріалах справи відсутні будь які письмові докази укладення 20.04.2015р. між позивачем та ТОВ «Магнуссон» Договору про надання юридичних послуг та Додатку №7 від 10.07.2015р. до вказаного Договору.

У якості доказів щодо стягнення з відповідачів оплати вартості юридичних послуг на суму 3 960,00 гривень позивач надав тільки копії рахунку фактури №СФ-0000088 від 11.08.2015р. та платіжного доручення №50023584 від 12.08.2015р. (а.с.63-64).

З вказаних документів вбачається, що ТОВ «Магнуссон» виставила перед позивачем рахунок за надання юридичних послуг з підготовки процесуальних документів та представництва інтересів Позивача в суді першої інстанції у справах за позовом Замовника до ТОВ «Постман» за порушення 8-ти Договорів лізингу (в тому числі і спірного договору лізингу №00004254 від 23.01.2012р.) на загальну суму 31 680, 00 гривень, які і були перераховані позивачем на рахунок ТОВ «Магнуссон». З матеріалів справи вбачається, що позов був поданий саме представником ТОВ «Порше Лізинг Україна», а не представником ТОВ «Магнуссон» (а.с. 1-86).

Будь-якого доказу того, що представником ТОВ «Магнуссон» були підготовлені будь які документи по справі, або представник ТОВ «Магнуссон» приймав участь у якомусь із судових засідань у даній справі, позивач не надав, доказів підготовки та подання позовної заяви надано не було, так як її підписав та подав представник позивача по справі.

Відповідно до ст. 87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюються законом.

Постановою КМУ від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та стягуючи на користь позивача 3 960,00 гривень на відшкодування йому витрат по оплаті юридичних послуг, не обґрунтував її розмір та не перевірив чи не перевищує така сума граничного розміру компенсації витрат, встановленого постановою КМУ від 27.04.2006 року №590, мотивів з цього приводу не навів. Позивач не надав ні розрахунку з цього приводу, ні акту виконаних робіт, а суд їх не перевірив.

Тому висновок місцевого суду про те, що позивачем фактично були сплачені 3 960,00 гривень, у якості витрат на оплату юридичних послуг підлягають відшкодуванню у розмірі саме 3 960, 00 гривень, не знайшов свого підтвердження в матеріалах справи.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно зясував обставини справи в частині стягнення витрат на оплату юридичних послуг, не довів обставини, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими в цій частині, отже, висновки районного суду в частині стягнення витрат на юридичні послуги не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права щодо стягнення таких витрат, у зв'язку з чим, є підстави для зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову щодо стягнення витрат на оплату юридичних послуг в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості фінансового лізінгу, відшкодування збитків, стягнення судових витрат змінити, виклавши резолютивну частину рішення у цій частині у новій редакції:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН №, на користь Товариства з обмеженою відповідальнцістю «Порше Лізінг Україна», Код заборгованість за договором фінансового лізінгу №00004254 від 23 січня 2012 року в сумі 77 888 гривень 26 копійок, з яких, 15 784, 86 гривень заборгованість зі сплати лізингових платежів, 895 гривень 72 копійок пеня, 3% річних від простроченої суми в розмірі 286 гривень 71 копійка; інфляційні втрати в сумі 4 186 гривень 95 копійки, проценти за користування грошовими коштами в сумі 2 651 гривня 18 копійок, збитки в сумі 52 232 гривні 48 копійок; витрати на оплату послуг стоянки в сумі 800 гривень, штрафні санкції в сумі 1 068 гривень 40 копійок.

Позовні вимоги в частині витрат на правову допомогу в сумі 3 690,00 гривень залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_6

ОСОБА_2