Справа № 742/2394/13-ц Провадження № 22-ц/795/122/2017 Головуючий у I інстанції Зарічна Л. А. Доповідач - Висоцька Н. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Шарапової О.Л.

при секретарі Халимон Т.Ю., Шкарупі Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником ОСОБА_1, на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2008 році між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти. У зв»язку з неналежним виконанням кредитного договору у позичальника перед банком утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути з ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (поручитель).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 31.05.2013 провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито у зв»язку з тим, що ОСОБА_3 померла 28.10.2009 року.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 31.05.2013 позовні вимоги банку задоволено.

Ухвалою суду від 11.11.2016 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду задоволено, заочне рішення від 31.05.2013 скасовано.

Рішенням місцевого суду від 25.11.2016 у позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 07.03.2008 в розмірі 32323,96 грн відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25.11.2016, та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги банку.

Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В скарзі заявник посилається, що відповідно до умов договору сторони погодили строк дії договору до 06.03.2013, який встановлюється з дня його підписання і діє до повного виконання позичальником зобов»язань, а тому строк позовної давності пропущено не було.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення йому судової повістки.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» пропустило визначений положеннями цивільного законодавства трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, на чому в ході розгляду даної справи наполягав відповідач.

З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.03.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кошти в сумі 37638,00 грн зі строком повернення кредиту не пізніше 06.03.2013 (а.с. 5-11).

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов»язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.04.2013 утворилась заборгованість, яка згідно довідки становить 32 323,96 грн. (а.с. 16).

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 20).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони відповідно до укладеного договору встановили, що згідно п. 1.2.2 Позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 та Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 06.03.2013, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання зобов"язання боржником окремих зобов"язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов"язання, яке виникло на основі договору.

В обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову суд першої інстанції послався на розрахунок заборгованості за договором № 0 від 07.03.2008, згідно якого станом на 19.12.2011, на момент підписання договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та передачі таких на баланс від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 вже мав заборгованість в загальній сумі 12958,23 грн, з яких 9409,5 грн поточної заборгованості та 3021,75 грн заборгованості по відсотках, та встановиши неналежне виконання умов договору, суд припустив, що ця довідка фактично підтверджує свідчення відповідача про те, що останню проплату ним було здійснено до 28.20.2009 року, та в подальшому проплат він не здійснював та під час перегляду заочного рішення, подав заяву про застосування строку позовної давності (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Отже, враховуючи, що зазначений розрахунок містить періоди нарахування з 19.12.2011 року та не містить даних щодо здійснення проплат, суду слід було, крім нього, дати оцінку й іншим доказам, які згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України повинен надати позивач і оцінити всі докази у взаємному зв'язку й сукупності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 19.03.2014 року, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, з врахуванням початку перебігу позовної давності з наступного місяця після здійснення чергового платежу, як вбачається останній платіж здійснено 31.01.2011 року, а станом на 31.11.2011 року була відсутня заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком від 25.10.2011 року (а.с. 145), з врахуванням пред»явлення вимоги 11.04.2013 року (а.с. 16), звернення до суду з позовом 14.05.2013 року, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, крім того судом першої інстанції не враховано що строк дії кредитного договору встановлено до 06.03.2013 року.

Проте, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1048, 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладене, не спростованим є розрахунок про наявність заборгованості по кредитному договору зроблений позивачем відповідно до умов договору, з врахуванням даних про сплату боргу, даних про прострочення сплати основного боргу та відсотків.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_2 на спростування розрахунку позивача не надано жодного доказу, як не надано доказів на підтвердження сплати коштів в повному обсязі по кредитному договору, за таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про задоволення позову, а саме про стягнення заборгованість станом на 11.04.2013, яка становить 32 323,96 грн та складається з заборгованості за кредитом 22 367,73 грн, за відсотками 9 956,23грн. (а.с. 16, 95, 131-145).

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» в повернення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції слід стягнути 323,24 грн, витрат по оплаті оголошення у пресі 420,00 грн та 355,56 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316-317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 листопада 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 07 березня 2008 року в розмірі 32 323, 96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в повернення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції 323,24 грн, витрат по оплаті оголошення у пресі 420,00 грн та 355,56 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: