ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6401/16-ц
Провадження № 2/362/763/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача частини сплачених нею, за попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеним між ними 23 квітня 2012 року та посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., коштів в сумі еквівалентом 10000 доларів США, що на сьогоднішній день складає 257 724,90 грн., а також штраф у розмірі 40 247,92 грн. та судові витрати по справі, через неналежність виконання продавцем умов правочину.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, несвоєчасність звернення до суду вона мотивувала веденням перемовин з відповідачем про повернення останньою коштів.

Представник відповідача вимоги позову не визнав, наполягаючи на застосуванні строку позовної давності через його сплив. Він визнав, що до теперішнього часу будинок, в якому позивач придбала спірну квартиру, в експлуатацію не введений.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених .містом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з положень ч.1. ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені Параграфом 1 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України.

У відповідності до положень п.1.1 Договору від 23 квітня 2012 року, укладеного між сторонами та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., за реєстровим № 1837, його предметом є квартири з будівельним АДРЕСА_1

За положеннями п.2.1.3. Договору, вартість спірної квартири складає 25200 доларів США.

У відповідності до положень п.п.3.1.1. та 3.1.2, позивачем в рахунок оплати вартості квартири сплачено 10000 доларів США (в національної валюті).

За положеннями п.п. 2.1.5 та 3.1.5. Договору, решта вартості квартири сплачується покупцем в сумі еквівалентної 15200 доларів США, національною валюті, в день посвідчення основного договору купівлі-продажі квартири в термін до 1 листопада 2012 року з отриманням усієї наявної документації та ключів на квартиру.

Суд також звертає увагу, що права відповідача щодо спірної квартири в договорі не зазначені.

Таким чином, суд не заперечує щодо встановлення під час розгляду справи порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, наслідком чого стало не укладення між сторонами до 1 листопада 2012 року основного договору купівлі-продажу спірної квартири.

Проте, приймаючи по справі рішення суд також виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, у відповідності до п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожен має право на розгляд його справи судом.

При цьому, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого, у відповідності до положень п.1 ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93 та 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, перебіг термін позовної давності для позивача почався з 2 листопада 2012 року, тобто після не укладення основного договору купівлі-продажу спірної квартири, та який, на момент подачі цього позову, сплинув, відповідно, 2 листопада 2015 року.

Проте, з клопотанням про подовження строків позовної давності представник позивача до суду не звертався.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 і 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.