Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/233/17 Головуючий у 1-й інстанції: Федченко І.М.
Є.У.№ 331/439/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що сторони з 22 січня 2008 року по 30 листопада 2015 року перебували у шлюбі, мають двох малолітніх синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу діти залишилася на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, а вона щомісяця витрачає значні кошти на навчання і виховання дітей, розвиток їх здібностей, просила суд на підставі ст.ст. 181,182,184 СК України стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8 041,45 грн. щомісячно з індексацією на утримання двох неповнолітніх синів по 4020,73 грн. на кожну дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту її звернення до суду з цим позовом і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8 041,45 грн. щомісячно з індексацією на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 4020,73 грн. на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Ухвалою цього ж суду від 29 вересня 2016 року заява ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у стягненні з нього щомісячно по 8 041,45 грн. В обґрунтування своїх доводів про необґрунтованість судового рішення відповідач посилається на те, що за станом здоровя тимчасово не працює, не має стабільного заробітку, а тому не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач являється батьком двох неповнолітніх синів, проживає окремо, в добровільному порядку аліменти не сплачує, а тому з урахуванням його матеріального становища, з нього на утримання дітей підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі по 4020, 73 грн. на кожну дитину, тобто по 8041,45 грн. щомісяця.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного і всебічного зясування фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.ст. 183,184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України . До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3«Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення.

Встановлено, що сторони з 22 січня 2008 року перебували у шлюбі, являються батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матір'ю ОСОБА_3 і знаходиться на її утриманні (а.с.9-11,13).

Судовим рішенням від 17 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 30 листопада 2015 року, шлюб сторін розірвано (а.с.12).

Позивач ОСОБА_3 працює юристом у ТОВ «Геофізпроект», де отримує мінімальну заробітну плату, розмір якої станом на грудень 2015 року становив 1380 грн. (а.с.32).

Відповідач ОСОБА_4 на час вирішення справи судом першої інстанції постійного місця роботи не мав, будь-яких допустимих доказів на підтвердження свого матеріального становища, розміру щомісячного доходу суду першої інстанції не надавав.

Таким чином, на час розгляду справи у суді першої інстанції по справі доведені умови, передбачені ч. 1 ст. 184 СК України, для визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі, як і просила позивач.

Встановивши, що батько дітей ухиляється від надання матеріальної допомоги своїй сім'ї, суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів у розмірі по 4020,73 грн. на кожну дитину, тобто по 8041,45 грн. щомісяця.

Мотивів, з яких суд дійшов висновку щодо розміру утримання, у рішенні не наведено, доказів тому, що визначений судом розмір аліментів відповідає реальному рівню доходів відповідача, не зазначено.

На спростування доводів апеляційної скарги в засіданні апеляційного суду на підтвердження обґрунтованого визначення розміру утримання представником позивача надані довідки про відвідування дітьми музичної школи, спортивних секцій, про їх стань здоровя, тощо. На підтвердження матеріального становища відповідача і його спроможності щомісячно сплачувати по 8 041 грн. надані копії Державних актів про право власності позивача на земельні ділянки площею 1,9100 га і 0, 400 га, розташовані на території Новокостянтинівської сільської ради, Мелітопольського району, Запорізької області, цільове призначення земельних ділянок ведення особистого селянського господарства і індивідуального садівництва, витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, із якого вбачається, що сторони по справі являються співзасновниками ТОВ «ГЕОФІЗПРОЕКТ», розмір внеску до статутного капіталу кожного із них становить по 500 грн., а також роздруківку із Інтернету про сферу застосування геологічного устаткування, власником якого являється відповідач (а.с.129-190).

Проте, із пояснень представника відповідача в засіданні апеляційного суду вбачається, що до теперішнього часу відповідач не працює, має вади із здоровям, переїхав проживати до міста ОСОБА_2, де винаймає житло. Окрім згаданих земельних ділянок сторони мали на праві власності ще дві земельні ділянки в селищі Кирилівка, Якимівського району, автомобіль Мерседес, боргові зобовязання за кредитним договором на суму понад 66 000 грн. За мировою угодою сторін, визнаною судом, право власності на все вказане майно перейшло до позивача ОСОБА_3 При вирішенні питання розподілі майна відповідач погодився з тим, що самостійно буде погашати кредит, який брався на потреби всієї сімї. Щодо його корпоративних прав у ТОВ «ГЕОФІЗПРОЕКТ», товариство фактично не працює, про що позивач добре обізнана, так як являється його співзасновником.

Вказані обставини не оспорювалися представником позивача у суді апеляційної інстанції. Копія судової ухвали про визнання вищевказаної мирової угоди була оглянута судом апеляційної інстанції.

Інших належних і допустимих доказів щодо матеріального становища сторін матеріали справи не містять.

За останніми офіційними статистичними даними рівень середньої заробітної плати по Запорізькій області станом на листопад 2016 року становить 5 302 грн., по Одеській 4 928 грн.

Представник відповідача не заперечувала проти визначення розміру аліментів на кожну дитину по 1500 грн. щомісячно.

Зважаючи на те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на двох дітей фактично унеможливить існування відповідача, з урахуванням фактичних обставин справи, статистичних даних про середній рівень заробітної плати у відповідних регіонах, принципу розумності і справедливості, колегія вважає, що ухвалене по справі рішення на підставі ст.309 ЦПКпідлягає зміні: розмір коштів, які стягнуті з відповідача на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей підлягає визначенню у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину з індексацією, до досягнення старшим сином повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначений судом апеляційної інстанції розмір утримання не перешкоджає позивачеві звернутися до суду з вимогами про стягнення з батька дітей додаткових витрат на дітей з підстав, передбачених ст.185 СК України.

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2016 року по цій справі змінити, розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей визначити по 1 500 грн. (одній тисячі пятсот грн.) на кожну дитину з індексацією щомісяця до досягнення старшим сином повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: