АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/87/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Орендарчук М.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних за прострочення виконання боргового зобов'язання,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних за прострочення виконання боргового зобов'язання, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.05.2002 року позивач надав ОСОБА_7 1000 дол. США під розписку. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позичені кошти до 31.12.2004 року.

ОСОБА_6 стверджує, що ОСОБА_7 повернув йому 30.12.2014 року лише 50 дол. США, а решту обіцяв повернути влітку 2016 року. Проте станом на сьогоднішній день кошти не повернуті. Також за прострочення виконання зобов'язання відповідач повинен сплатити йому 3% річних.

Просив суд стягнути з ОСОБА_7 на свою користь заборгованість та 3 відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання у загальному розмірі 32177 грн.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики та трьох відсотків річних за прострочення виконання боргового зобов'язання, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 16.05.2002 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_7 в борг 1000 дол. США, що підтверджено договором позики, укладеним сторонами в простій письмовій формі. Кінцевий термін повернення боргу за договором позики визначений 31.12.2004 року.

Так як ОСОБА_7 свої зобов'язання за договором позики не виконав та не повернув борг до 31.12.2004 року, то ОСОБА_6 звернувся до суду за захистом свого порушеного права, посилаючись на те, що між ними була усна домовленість про повернення всієї суми боргу влітку 2016 року.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідач ОСОБА_7 в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що захистити своє порушене право позивач ОСОБА_6 міг здійснити в межах загального трирічного строку позовної давності, до 31.12.2007 року (а.с. 9).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг строку позовної давності починається заново.

Позивач ОСОБА_6 посилається на те, що 30.12.2004 року відповідач ОСОБА_7 погасив йому частину боргу в сумі 50 доларів США, чим перервав строк позовної давності. Дані доводи апелянта є помилковими, так як переривання строку позовної давності може мати місце лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що за усною домовленістю вони перенесли строк виконання договору позики на літо 2016 року, так як згідно статті 654 ЦК України зміни до договору вносяться в такій самій формі, що і зміст основного договору. Так як основний договір має просту письмову форму, то і зміни до договору повинні бути виконанні в простій письмовій формі.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що строк звернення до суду не пропущено є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції оскільки не ґрунтуються на законі, а лише на припущеннях.

Також судом першої інстанції не поновлено ОСОБА_6 строку звернення до суду, так як останнім не наведено жодних підстав поважності пропуску даного строку позовної давності.

Вірно встановивши фактичні обставини справи та правовідносини, що виникли між сторонами, ухваливши рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення, яким відмовив ОСОБА_6 в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності..

Інші доводи апелянта також уважно перевірено судом апеляційної інстанції та визнано безпідставними.

Ухвалою судді апеляційного суду Черкаської області від 25 листопада 2016 року, враховуючи майновий стан позивача по справі ОСОБА_6 та за його заявою, було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 606 гривень 32 коп. до ухвалення судового рішення. Апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає до задоволення, тому відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України та статті 88 ЦПК України з ОСОБА_6 необхідно стягнути відстрочений до винесення судового рішення судовий збір на користь держави в суму 606 гривень 32 коп.

Такий висновок про стягнення відстроченого судового збору в разі відмови в задоволенні апеляційної скарги буде відповідати роз'ясненням, викладеним в пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» із змінами і доповненнями 25 вересня 2015 року, де роз'яснено, що якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі - частина перша статті 82 ЦПК), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2016 року відхилити, а рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави відстрочений судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 606 (шістсот шість) гривень 32 коп., зарахувавши його на спеціальний рахунок держаного бюджету України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :