Ухвала іменем україни
13 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Кадєтової О.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року в цивільній справі № 362/626/14-ц позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за договором позики в сумі 25 896 735,95 грн та судового збору був задоволений, вказана сума була стягнута на його користь. У той же час 22 грудня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за результатами розгляду цивільної справи № 362/5407/14-ц було задоволено позов ОСОБА_4 про стягнення на його користь з ОСОБА_5 за укладеним між вказаними особами 16 квітня 2014 року договором позики заборгованості у розмірі 100 млн грн та судового збору.

Відповідно до постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25 червня 2015 року, в одне провадження об'єднані виконавчі провадження № 46112873 з примусового виконання виконавчого листа № 362/5407/14-ц від 15 січня 2015 року та № 47706596 з примусового виконання виконавчого листа № 362/626/14-ц від 21 травня 2015 року.

Позивач вважав, що договір позики від 16 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є фіктивним, був укладений з метою уникнення ОСОБА_5 цивільно-правової відповідальності за взяті раніше зобов'язання. Крім того, договір укладено в письмовій формі на підтвердження іншого, раніше укладеного договору позики, однак письмового вираження такий раніше укладений договір на порушення вимог закону не мав.

Зважаючи на наведене, ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір позики від 16 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суди вирішили справу відповідно до закону, висновки, на яких ґрунтуються ухваленісудові рішення, відповідають фактичним обставинам та відповідним нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують з огляду на наступне.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року в цивільній справі № 362/626/14-ц (провадження № 2/362/820/14) позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за договором позики в сумі 25 896 735,95 грн та судового збору був задоволений.

Зазначене рішення набрало законної сили 10 грудня 2014 року після апеляційного перегляду.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в цивільній справі № 362/5407/14-ц (провадження № 2/362/2752/14) позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за договором позики в сумі 100 млн грн та судового збору був задоволений.

Зазначене рішення набрало законної сили 10 лютого 2016 року після апеляційного перегляду. Як убачається з ухвали апеляційного суду Київської області, задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики від 16 квітня 2014 року, жодним чином не порушує прав, свобод чи інтересів ОСОБА_3, в тому числі, щодо задоволення своїх вимог до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Відповідно до постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25 червня 2015 року, в одне провадження об'єднані виконавчі провадження № 46112873 з примусового виконання виконавчого листа № 362/5407/14-ц від 15 січня 2015 року (в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) та № 47706596 з примусового виконання виконавчого листа № 362/626/14-ц від 21 травня 2015 року (в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5.).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з огляду на положення ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 61 ЦПК України, ст. 215 ЦК України, виходив із того, що зібрані у справі докази не дають підстав для висновку про порушення прав та інтересів позивача ОСОБА_3 Спірним правочином, укладеним між відповідачами 16 квітня 2014 року, права позивача не порушено. Питання, що можуть виникнути при виконанні судового рішення від 22 жовтня 2014 року (в цивільній справі № 362/626/14-ц), в тому числі, щодо черговості задоволення вимог різних стягувачів до одного й того ж боржника, може вирішуватися позивачем в цивільній справі № 362/5407/14-ц (провадження № 2/362/2752/14) в порядку, передбаченому Розділом VІ ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що питання наявності порушення прав позивача ОСОБА_3 при виконанні укладеного 16 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору позики вже було предметом судового розгляду під час вирішення апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за результатами якого суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушення прав ОСОБА_3 Оскільки дана обставина встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили щодо тих же осіб, які беруть участь й у даній справі, вона має преюдиційне значення і додатковому доведенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідили і оцінили надані сторонами докази, встановили обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює. Підстави для скасування ухвалених у справі рішень відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка відповідно до вимог закону (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене касаційна скарга підлягає відхиленню а судові рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

О.В. Кадєтова

О.В. Попович