Номер провадження: 22-ц/785/2647/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкодиза апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_4) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просила стягнути з нього на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 13069 гривень та моральну школу в розмірі 10000 гривень, а також судовий збір.

При цьому, позивач вказала, що 18 листопада 2009 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №2- 3262/2009 було винесено рішення, згідно з яким була вселена ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 було виділено частину квартири АДРЕСА_1: 1 - утворене приміщення - кухню-нішу, площею 8,0 кв.м, 2-жиле, площею 20,7 кв.м., 3-жиле - площею 25,2 кв.м., 4- новоутворене приміщення - туалет, площею 1,6 кв.м., а всього, з урахуванням території загального користування - 56,3 кв.м., що складає 53/100 частин. Відповідачу ОСОБА_4 було виділено частину квартири АДРЕСА_1: 3-жиле, площею 20,9 кв.м., 4-жиле, площею 12,4 кв.м., 5-коридор, площею 2,0 кв.м., 6-кладовка, площею 2,9 кв.м., 7- санвузол, площею 2,4 кв.м., 8-кухня, площею 8,0 кв.м., а всього, з урахуванням території загального користування - 49,4 кв.м., що складає 47/100 частин.

Приймаючи рішення по справі №2-3262/2009 суд посилався на висновок судової будівельно-технічної експертизи за №029/2009 від 28 липня 2009 року, згідно якого:

- єдиний технічно можливий варіант розподілу квартири АДРЕСА_2 та виділенні частини з відступом від ідеальних часток співвласників, можливий тільки при умові виконання в ній реконструкції та проведення робіт по переобладнанню /при умові розробки проекту, погодженого з органами управління архітектури та містобудування, служби пожежної безпеки, санітарно-епідеміологічної станції та інших необхідних інстанцій, з послідуючим відшкодуванням компенсації за площу, якої не вистачає, яка передбачає:

- улаштування перегородки на відстані 1,0 м від несучої стіни з вхідними дверима в існуючому приміщенні коридору площею 9,9 кв.м.

- закладення дверного отвору в перегородці, яка розділяє приміщення жилої кімнати площею 20,90 кв.м. та заново створене приміщення, площею 8, 0 кв.м.

- в утвореному приміщенні організувати кухню-нішу, при цьому облаштувати додаткову вентиляцію у відповідності з в ній реконструкції позивачці ОСОБА_3 виділити:

- утворене приміщення - вимогами, вказаними в п.2.26 ДБН В.2.2-15-2005 "Будівлі та споруди. Житлові будівлі. Основні положення.

- улаштування дверного отвору в перегородці, яка розділяє приміщення №5 житлової кімнати, площею 20,90 кв.м. від приміщення №6 житлової кімнати площею 12,4 кв.м.

- в приміщенні №4 облаштувати туалет, при цьому підвести всі необхідні комунікації /при узгодженні їх в необхідних інстанціях.

Таким чином, на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи, при розділі квартири АДРЕСА_2 зазначеним рішенням суду в загальне користування двох співвласників виділено приміщення №11 - тамбур площею 1,6 кв.м. - по 0,80 кв.м. кожному та, після виконання реконструкції, ОСОБА_3 виділено: - утворене приміщення - кухню-нішу, площею 8,0 кв.м., - жиле, площею 20,7 кв.м., жиле - площею 25,2 кв.м., - новоутворене приміщення туалет, площею 1,6 кв.м., а всього, з урахуванням території загального користування - 56,3 кв.м., що складає 53/100 частин; відповідачу ОСОБА_4 виділено: - жиле, площею 20,9 кв.м.,- жиле, площею 12,4 кв.м.,- коридор, площею 2,0 кв.м.,- кладочка, площею 2,9 кв.м.,- санвузол, площею 2,4 кв.м.,- кухня, площею 8,0 кв.м., а всього, з урахуванням території загального користування - 49,4 кв.м., що складає 47/100 частин.

У виконання вищевказаного рішення суду від 18 жовтня 2010 року нею було замовлено проект поділу квартири №19 по вул. Кінній у м. Одесі, який було виконано 16 червня 2010 року ТОВ «Ерго Таун».

30 грудня 2010 року було отримано дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області на виконання будівельних робіт за №859, який було погоджено з управлінням охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та іншими необхідними інстанціями.

Реконструкцію квартири проводили працівники приватного технічного підприємства «Гефест» на підставі договору за №12/7 від 09 грудня 2010 року укладеного між нею та цим підприємством.

Загально-будівельні роботи по реконструкції її квартири були проведені на суму 15 173,40 гривень, зокрема було закладено дверний отвір в перегородці, яка розділяє приміщення жилої кімнати площею 20,90 кв. м. та коридор, також встановлені вхідні двері в її квартиру 19.

17 січня 2011 року відповідач демонтував броньовані двері та зламав перегородку.

У звязку із протиправними діями відповідача, ОСОБА_3 повторно встановлювала броньовані двері та перегородку, з причин чого була змушена провести додаткові будівельні роботи, які в себе включали: - відновлення вхідної двері, відновлення отвір у несучої стіні санвузла, отвір із ЛГК у санвузлі висотою 3,0x1,6 із вхідними дверми 2,10x0,80.

Загальна вартість будівельних матеріалів разом із броньованими дверми склала 13069 гривень. Моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 10000 гривень.

В судовому засіданні:

- представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити, в останнє судове засідання не зявився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просив розглянути справу за його відсутністю;

- відповідач та його представник в судове засіданні не зявились. Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення на позов відповідно до яких в задоволенні позову останній просив відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 13069 (тринадцять тисяч шістдесят девять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 229,41 (двісті двадцять девять грн. 41 коп.) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_4) просить рішення Приморського районного суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказаний позови суд першої інстанції виходив з наступного.

18 листопада 2009 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №2-3262/2009 було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, виділ частки у спільному майні в натурі та вселення, згідно з яким була вселена ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1; виділено ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_1: 1 - утворене приміщення - кухню-нішу, площею 8,0 кв.м, 2-жиле, площею 20,7 кв.м., 3-жиле - площею 25,2 кв.м., 4- новоутворене приміщення - туалет, площею 1,6 кв.м., а всього, з урахуванням території загального користування - 56,3 кв.м., що складає 53/100 частин; Відповідачу ОСОБА_4 було виділено частину квартири АДРЕСА_1: 3-жиле, площею 20,9 кв.м., 4-жиле, площею 12,4 кв.м., 5-коридор, площею 2,0 кв.м., 6-кладовка, площею 2,9 кв.м., 7- санвузол, площею 2,4 кв.м., 8-кухня, площею 8,0 кв.м., а всього, з урахуванням території загального користування - 49,4 кв.м., що складає 47/100 частин; а також зобовязано позивачку сплатити відповідачу розмір грошової компенсації, що складає 3340 доларів США, що еквівалентно 25685 гривень. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 08-10).

При ухваленні вищевказаного судового рішення, судом було враховано висновок судової будівельно-технічної експертизи за №029/2009 від 28 липня 2009 року, відповідно до якого єдиний технічно можливий варіант розподілу квартири АДРЕСА_2 та виділенні частини з відступом від ідеальних часток співвласників, можливий тільки при умові виконання в ній реконструкції та проведення робіт по переобладнанню /при умові розробки проекту, погодженого з органами управління архітектури та містобудування, служби пожежної безпеки, санітарно- епідеміологічної станції та інших необхідних інстанцій, з послідуючим відшкодуванням компенсації за площу, якої не вистачає.

30 грудня 2010 року ОСОБА_3 було надано дозвіл №859 на виконання будівельних робіт з реконструкції частини квартири №19 (53/100 частини) в будинку №11 по вул. Кінній у м. Одесі, відповідно до проектної документації, яка розроблена ТОВ «Ерго-Таун» від 31 липня 2008 року (а.с. 11).

Відповідно до договору №12/7 від 09 грудня 2010 року, приватне технічне підприємство «Гефест» зобовязалось виповнити реконструкцію частини квартири №19 (53/100 частини) в будинку №11 по вул. Кінній у м. Одесі, яка належить ОСОБА_3. Ціна договору склала 15352 гривень (а.с.13-14).

Як вбачається з акту №РН-0000097 здачи-прийому роботи було виконано реконструкцію частини квартири №19 (53/100 частини) в будинку №11 по вул. Кінній у м. Одесі, яка належить ОСОБА_3 в розмірі 15173,40 гривень (а.с. 17).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №25 від 14 січня 2011 року ОСОБА_3 сплатила приватному технічному підприємству «Гефест» за реконструкцію вищевказаної квартири суму в розмірі 15173,40 гривень, на підставі договору №12/7 від 09 грудня 2010 року (а.с. 18).

Як вбачається з акту від 22 лютого 2011 року, підписаним майстрами дільниці №8 КП ЖКС «Порто-Франківський» було встановлено що в квартирі АДРЕСА_2, відсутня перегородка санвузла (а.с. 12).

Згідно листа Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 01 липня 2011 року на імя ОСОБА_4 в результаті розгляду матеріалу, встановлено, що будівельні роботи ОСОБА_3 проводяться на підставі рішення суду, в присутності співробітників державної виконавчої служби, погодження робіт з сусідами не потрібно, у звязку з тим, що суд зобовязав ОСОБА_4 не перешкоджати проведенню робіт (а.с. 22).

Згідно висновку №055/2015 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №522/31861/13-ц ПП «Одеського науково-дослідницького центру експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» від 30 вересня 2015 року ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які були виконані ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 після 17 січня 2011 року склала на дату 27 серпня 2015 року 13250,70 гривень.

Як вбачається з висновку №055/2015 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі від 30 вересня 2015 року ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які були виконані ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 після 17 січня 2011 року склала на дату 27 серпня 2015 року в розмірі 13250,70 гривень.

Оскільки, в позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 13 069 гривень та позовні вимоги позивачем не уточнювалися, суд першої інстанції дійшов до висновку, що саме таку суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Районний суд зазначив, що позивачу також було заподіяно моральну шкоду, яка з врахуванням обставин справи визначена судом в розмірі 1000 гривень.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, у тому числі в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Отже, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів даної справи, станом на 17 січня 2011 року, була чинною ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2017 року про зупинення виконання ОСОБА_3 та будь-якими особами будівельних робіт з реконструкції квартири №19 по вул. Кінна.11 в м.Одесі.

16 грудня 2010 року актом КП ЖКС «Порто-Франківський» було встановлено, що ОСОБА_3 проводила реконструкцію без дозволу ДАБК та останній вручено припис про надання дозвільних документів.

Суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні посилався на акт дільниці №8 КП ЖКС «Порто-Франківський» від 22 лютого 2011 року, в якому зазначено, що в квартирі АДРЕСА_3 відсутня перегородка санвузла.

Отже, з вищевказаного акту вбачається лише факт відсутності перегородки, відсутнє посилання на демонтаж, руйнування будь-яких броньованих дверей.

Позивач на підтвердження проведення ремонтних робіт надав до суду копії накладних на придбання будівельних матеріалів, які не надають можливості встановити їх відношення до подій та шкоди, на яких позивач наполягає у позові.

Призначена судом будівельно-технічна експертиза проведена лише на предмет визначення ринкової вартості ремонтно-відновлювальних робіт.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, в матеріалах даної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що:

- ОСОБА_6 була спричинена матеріальна та моральна шкода саме з вини відповідача;

- протиправність дій ОСОБА_4 в заподіюванні шкоди позивачу;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і шкодою.

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу.

Зазначене вище свідчить про те, що суд не врахував положення ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

У даному випадку судом першої інстанції така справедливість судових процедур щодо ОСОБА_4 була порушена.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Крім того, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки відповідача, який у порушення вимог ст.ст. 74-76, 127 ЦПК України, не був належним чином сповіщений про час та місце судового засідання по даній справі.

Порушення судом першої інстанції лише зазначеної вище норми процесуального права, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України є самостійною підставою для скасування рішення.

Як вбачається з розяснень викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У разі скасування рішення суду у звязку з порушенням норм процесуального права, апеляційний суд повинен зазначити причинний зв'язок між порушенням норм процесуального права та прийняттям неправильного рішення.

На підставі всього вищевикладеного, судова колегія вважає, що грубе порушення судом першої інстанції вищевказаної норми процесуального права, призвело до неправильного вирішення даної справи, оскільки відповідач в судовому засіданні був позбавлений можливості надати належні та допустимі докази відсутності своєї вини в заподіянні шкоди позивачу відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

На підставі усього вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1-4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_4) - задовольнити. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди -скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоду в розмірі 13 069 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 253 грн. (двісті пятдесят три гривні).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2