Справа № 381/2428/16-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/771/17 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 7 19.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Іванової І.М., Верланова С.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що він із 1994 року користується гаражем по АДРЕСА_1, який до цього часу належав іншій особі. Посилався, що на установку даного гаража йому видано дозвіл № НОМЕР_1. Гараж має бетонний фундамент, його розмір становить 20,4 кв.м. Поскільки він більше 20 років відкрито і безперервно користується цим гаражем, утримує його в належному стані, то у нього виникло право власності на гараж за набувальною давністю. У зв'язку із наведеним просив визнати за ним в порядку ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на гараж по АДРЕСА_2

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на гараж по АДРЕСА_2

ОСОБА_2, як особа, яка не брала участь у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права і обов'язки, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що спір щодо гаража вже вирішено на його користь рішенням апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року, яким задоволено його апеляційну скаргу і скасовано попереднє рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області. Крім того, при вирішенні даного спору судом не з'ясовано кому належав спірний гараж, чи набув ОСОБА_3 прав на цей гараж, яке він має відношення до земельної ділянки, на якій розташований гараж, та не встановлено власника цієї ділянки, хоча згідно державного акта власником ділянки є він.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Представник ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Фастівська міська рада Китївської області належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду представника не направила, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до тимчасового дозволу № НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримав дозвіл на установку металевого гаража по АДРЕСА_1, яким користується, починаючи із 1994 року, утримує його в належному технічному стані, добросовісно за ним слідкує.

За замовленням позивача 22 квітня 2016 року на гараж складений технічний паспорт за адресою АДРЕСА_3

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач довів факт набуття ним права власнсоті за набувальною давністю на спірний гараж, поскільки він добросовісно, відкрито та безперервно користуєься нерухомим майном більше ніж 20 років.

При цьому суд виходив з того, що визнання за позивачем права власності на гараж не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес позивача з боку відповідача, до якого власне і пред'являються позовні вимоги.

Згідно роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд уваги на наведені вимоги закону не звернув та не з'ясував чи є належним відповідачем у справі Фастівська міська рада, зокрема чи порушені права ОСОБА_3 з боку міської ради, а якщо порушені, то які саме і в чому полягає таке порушення, чи є міська рада власником спірного гаража, чи претендує на цей гараж тощо.

З'ясування цих обставин було необхідним в тому числі з урахуванням змісту поданого ОСОБА_3 позову, де останній зазначає про належність спірного гаража на праві власності іншій особі, а не міській раді.

Задовольняючи позов, суд взагалі не з'ясував факт належності спірного гаража іншій особі на праві власності, як про це вказує у позові позивач ОСОБА_3 Дані обставини мають важливе значення для вирішення спору з огляду на приписи ст.344 ЦК України, яка передбачає можливість набуття права власності на спірне майно за набувальною давністю лише у випадку добросовісного заволодіння чужим майном, тобто майном яке вже є об'єктом права власності іншої особи.

Аналогічні роз'яснення, що право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ, а відтак встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду,містить п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Крім того, вирішуючи спір, суд не з'ясував особу, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж. Дана обставина має істотне значення для вирішення справи, бо зачіпає права цієї особи. Так із доданих апелянтом ОСОБА_2 до скарги документів, зокрема державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, а також плану розміщення гаража, вбачається, що спірний гараж розміщений на належній ОСОБА_2 земельній ділянці по АДРЕСА_1, який не був залучений судом до участі у даній справі (а.с.6,54).

Задовольняючи позов, суд не звернув уваги на відсутність у справі будь-яких доказів про добросовісне, відкрите та безперервне володіння позивачем спірним металевим гаражем. При цьому суд не звернув уваги на долучений до позову паспорт позивача, з якого вбачається, що він із 06 лютого 2002 року зареєстрований і мешкаєх у м.Біла Церква Київської області, де в тому числі в ДПІ йому було надано ідентифікаційний номер (а.с.4 зворот), що викликає сумніви у можливості користуватися гаражем в іншому начеленому пункті.

Суд прийшов до хибних висновків про добросовісність володіння з боку позивачів. Так за змістом ст.344 ЦК України, умовою набуття права власності за набувальною давністю є добросовісність володіння чужим майном.

Згідно роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

В той же час із наданих апелянтом ОСОБА_2 документів вбачається, що на вказаний гараж як на об'єкт власності претендувала ОСОБА_5, яка ще у 2008 році подала позов до суду про визнання за нею права власності на спірний гараж за набувальною давністю. У вказаній справі третьою особою був ОСОБА_3, який як зазначено у рішенні суду, подав заяву про визнання позову ОСОБА_5 Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 23 грудня 2008 року позов ОСОБА_5 задоволено. (а.с.16). Однак, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (який не був залучений до участі у справі) апеляційний суд Київської області своїм рішенням від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким відмовив у позові, в тому числі з тих підстав, що спірний гараж розташований на належній ОСОБА_2 земельній ділянці.

Наведене у свою чергу спростовує висновки суду про добросовісність володіння позивачем ОСОБА_3 чужим майном, бо останній визнав у вищевказаній цивільній справі за позовом ОСОБА_5, що гаражем користується саме вона і у неї виникло право власності на цей гараж.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення, поскільки позов пред'явлений до неналежного відповідача.

Зокрема відповідач Фастівська міська рада не порушувала прав та законних інтересів інтересів позивача та не претендує на гараж чи земельну ділянку, що у свою чергу свідчить про безпідставність вимог до неї.

В той же час судом встановлено, що можливість набуття права власності на гараж оспорюється власником земельної ділянки, на якій цей гараж розташований ОСОБА_2, який до участі у справі не залучений.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: