АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4724/15-ц Номер провадження 22-ц/786/199/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача адв. ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4, представника відповідача адв. ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом, неодноразово уточненим у ході розгляду справи, до ОСОБА_6, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки №20 в садовому товаристві «Прядильник», розташованої за адресою м. Полтава, вул. Перша Черепична, 26, а відповідач є власником сусідньої земельної ділянки, на якій наявні самовільно збудовані: вбиральня літ. В, навіс літ. КН, які частково розташовані на території належної позивачу земельної ділянки та перешкоджають йому у користуванні власністю (земельною ділянкою).

У зв»язку з цим остаточно прохав усунути йому перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом зобов»язання ОСОБА_6 демонтувати самовільно побудовані споруди - вбиральню літ. В, навіс літ. КН; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., вирішити питання судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі: усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою № 20, розташованою в садовому товаристві «Прядильник» за адресою: м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26, шляхом зобовязання ОСОБА_6 демонтувати самовільно побудовані вбиральню літ. В, навіс літ. КН (позначені на кадастровому плані земельної ділянки 0:01:005:0850, виготовленому НВТОВ «Інтерагроцентр»), які знаходяться на межі земельних ділянок №20 та №29, розташованих в СТ «Прядильник» за адресою: м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.; вирішити питання судових витрат.

Вважає, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що спірні будівлі повністю чи частково зруйновані. На думку позивача, єдиним беззаперечним доказом на підтвердження законності вимог є висновок №361 судової будівельно-технічної експертизи від 19.07.2016 року, згідно якої спірні будівлі розміщені на межі земельних ділянок №20 та №29 не відповідають вимогам п. 3,25* ДБК 360-92*.

Зазначає, що матеріалами справи доведено факт порушення відповідачем прав позивача, а те, що спірні будівлі побудовані ще батьком ОСОБА_6, не надає їм статусу законності.

Вказує, що відповідач зобовязаний утримувати свою власність таким чином, щоб це не порушувало права інших землевласників-сусідів.

Окрім того, вважає, що, оскільки право власності позивача порушено незаконними діями відповідача, що призвело до моральних страждань, то на його користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та прохали її задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували та прохали її відхилити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно Державного акту серії ІІІ-ПЛ №015146 від 10.10.1998 року ОСОБА_2, на підставі розпорядження виконкому Полтавської міської ради від 02.09.1998 року №587-р, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 603 кв.м., яка розташована на території м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26, с/т «Прядильник», для ведення садівництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 2 № 697 (а.с.4).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 15.02.2016 року, ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку:01:005:0850 в Управлінні Держгеокадастру у м. Полтаві Полтавської області 15.02.2016 року (а.с.96).

Згідно Державного акту серії ІІІ-ПЛ № 015274 від 10.10.1998 року ОСОБА_4, на підставі розпорядження виконкому Полтавської міської ради від 02.09.1998 року №587-р, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 613 кв.м., яка розташована на території м. Полтава, вул. 1-а. Черепична, 26, с/т «Прядильник», для ведення садівництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 2 № 705 (а.с.4).

У відповідності до Договору дарування від 21.05.2013 року ОСОБА_4 зобовязується безоплатно передати належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, кадастровий номер :01:00560654, у власність ОСОБА_6, а останній зобовязується прийняти у власність земельну ділянку (а.с.185-187).

Як убачається з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 02.02.2016 року, земельна ділянка за кадастровим номером :01:005:0654, цільове призначення для ведення садівництва, розташована за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26 в с/т «Прядильник» за номером 29, на праві приватної власності належить ОСОБА_6, дата державної реєстрації - 21.05.2013 року.

Як додаток до інформації приєднано Кадастровий план, з якого вбачається, що вбиральня літ. В, навіс літ. КН частково розташовані на території земельної ділянки №20, яка належить ОСОБА_2 (а.с.92-95).

Згідно Висновку №361 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/4724/15-ц від 19.07.2016 року, розміщення вбиральні літ. «В» та навісу літ. КН (позначені на кадастровому платі земельної ділянки 0:01:005:0850, виготовленому НВТОВ «Інвентаризатор»), які знаходяться на межі земельних ділянок №20 та №29, розташованих в садовому товаристві «Прядильник» за адресою м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26 не відповідає вимогам п. 3,25* ДНБ 360-92*.

Невідповідність розміщення вбиральні літ. «В» та навісу літ. КН вимогам нормативно-правових актів полягає в розташуванні частини забудови вбиральні та частини забудови навісу загальною площею 2,32 м2 на сусідній земельній ділянці, яка відповідно Державного акту належить ОСОБА_2, в необхідності зайняття території земельної ділянки площею 11,38 м2 для догляду і здійснення поточного ремонту вищевказаних обєктів нерухомості та в відсутності необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі навісу (а.с.128-143).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що, під час розгляду справи не установлено, що саме відповідач порушив право позивача на користування земельною ділянкою, а із плану горизонтальної зйомки земельної ділянки № 29 у садовому товариства "Прядильник» вбачається, що на місці спірних споруд, навісу та вбиральні знаходяться руїни.

Такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.3 ст.328 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України (в редакції 2001 року) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що. відповідно до Висновку №361 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/4724/15-ц від 19.07.2016 року, вбиральня літ. «В» та нанавіс літ. КН, які знаходяться на межі земельних ділянок №20 та №29, розташованих у садовому товаристві «Прядильник» за адресою: м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26 не відповідають вимогам п. 3,25* ДНБ 360-92*. Їх невідповідність полягає в розташуванні частини забудови вбиральні та частини забудови навісу загальною площею 2,32 м2 на сусідній земельній ділянці, яка, відповідно Державного акту, належить ОСОБА_2, в необхідності зайняття території земельної ділянки площею 11,38 м2 для догляду і здійснення поточного ремонту вищевказаних обєктів нерухомості та в відсутності необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі навісу (а.с.128-143).

Наведеним Висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено порушення прав позивача, як власника земельної ділянки, на вільне володіння своїм майном та обмеження його у здійсненні такого права власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_6, відповідачем у даній справі.

Стаття 1 пункт 1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з судової практики Європейського суду з прав людини, останній чітко зазначає, що друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом» (рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine), N 22603/02, п. 49 від 22 листопада 2007 року).

Місцевим судом установлено та вбачається з позовної заяви, земельна ділянка №20 у садівничому товаристві «Прядильник» позивачем отримана від батьків. Відповідач також отримав належну йому земельну ділянку №29 від свого батька за договором дарування. Спірна вбиральня та навіс були побудовані у 80-х роках минулого століття та між їх батьками спору щодо вказаних споруд ніколи не було. У 1998 році ОСОБА_2 отримав у власність вказану земельну ділянку та на час її приватизації на ній були наявні спірні навіс та вбиральня.

Як убачається з правової позиції Верховного суду України від 18.05.2016 року, зробленої при розгляді цивільної справи № 6-658цс15, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З аналізу наведених норм вбачається, що власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права користування та розпорядження своїм майном. За нормами даних статей володілець майна не обмежений в часі на здійснення свого права на захист власності, а тому факт того, що спірні навіс та вбиральня та час отримання ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку вже існували не може стати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Окрім того, з наданих, як додаток до висновку експертизи, фототаблиць (а.с.135-137) вбачається, що спірні будівлі не зруйновані, частково знаходяться на території земельної ділянки позивача, а тому порушують право ОСОБА_2М на вільне володіння своїм майном.

З урахуванням вищевикладеного доводи позовної заяви та апеляційної скарги є слушними, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_2 про усунення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою №20, розташованою в садовому товаристві «Прядильник» за адресою м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26 шляхом зобов»язання ОСОБА_6 демонтувати самовільно побудовані споруди - вбиральню літ. В та навіс літ. КН підлягають до задоволення.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Відповідно до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було дійсно заподіяно моральної шкоди, яка полягала в законному сподіванні ОСОБА_2 вільно володіти своїм майном, а бездіяльність ОСОБА_6 щодо демонтування спірних будівель призвели до моральних страждань позивача.

Проте, колегія суддів, не погоджується з розміром моральної шкоди, яка визначена ОСОБА_2 при подачі позову. Враховуючи характер та обсяг психічних і душевних страждань, яких зазнав позивач, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині та вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 500,00 грн. моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як убачається з матеріалів справи позивачем по справі були понесені судові витрати, а саме: за подачу позову 2108,8 (а.с.1,44,89), оплата проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2114,4 грн.(а.с.119) та за подачу апеляційної скарги 2122,12 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, даним рішенням позовна вимога про усунення перешкод в користування земельною ділянкою задоволена повністю, а вимога про стягнення моральної шкоди частково.

З наведеного слідує, що даним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені на 60%.

У разі часткового задоволення позову судові витрати на користь позивача підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог (60%), що в даному випадку становить: 3807,2 грн.

За змістом ч.ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, вимога ОСОБА_2 про компенсування йому комісії у розмірі 21,14 грн. не підлягає до задоволення, оскільки її сплата стороною не відноситься до судових витрат.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог або змінити рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2016 року, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою №20, розташованою в садовому товаристві «Прядильник» за адресою: м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26, шляхом зобовязання ОСОБА_6 демонтувати самовільно побудовані вбиральню літ. В, навіс літ. КН (позначені на кадастровому плані земельної ділянки :01:005:0850), які знаходяться на межі земельних ділянок №20 та №29, розташованих в садовому товаристві «Прядильник» за адресою: м. Полтава, вул. 1-а Черепична, 26;

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500,00 (пятсот гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3807,2 (три тисячі вісімсот сім гривень 20 коп.) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1