Справа № 461/1720/16 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/423/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 рокуу справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ «УкрСиббанк»), про визнання поруки припиненою,-

встановила:

Рішенням суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», про визнання поруки припиненою.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що7 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 в сумі 17 000 доларів США. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4, укладено договір поруки №232889 від 7 жовтня 2008 року, відповідно до якого, він зобов'язався відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_5 усіх його зобов'язань. Вказує, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, 11 липня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» подано позовну заяву до Сихівського районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_6 заборгованості за Кредитним договором. Вважає, що на момент пред'явлення позову про стягнення з нього, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором, порука була припинена. Стверджує, що оскільки банк не уклав додаткової угоди про збільшення процентної ставки, зробивше це самовільно, вийшовши за межі умов кредитного договору та договору поруки, порука за кредитним договором №0 припинилася з 25 травня 2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено, що 7 жовтня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту.

Згідно п.1.1.1 кредитного договору позичальник засвідчив що він погоджується з пропозицією банку надати кредит на умовах викладених в кредитному договорі та Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування банку, які згідно п.3.1 є невід'ємною частиною кредитного договору.

Згідно п.3.1 договору позичальник підтвердив, що на дату підписання кредитного договору він погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування банку, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Крім того Правила споживчого кредитування банку, які детально регламентують умови кредитування банком, опубліковані для публічного ознайомлення у виданні «Голос України» від 30 серпня 2008 року.

Згідно п.1.2.9 кредитного договору сторони узгодили що за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється в розмірі 15,50% річних.

Відповідно до п.1 Правил за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі, визначеному в договорі. Сторони погоджуються, що згідно з умовами Правил, може бути встановлений інший розмір процентної ставки, при цьому додаткова угода до договору не укладається. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника, встановлених кредитним договором, між ОСОБА_4 та АТ «УкрСиббанк» 7 жовтня 2008 року було укладено договір поруки № 232889, умовами якого передбачено, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору № від 7 жовтня 2008 року.

Пунктом 1.1. договору поруки, передбачено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно умов п. 1.2 договору поруки поручителю добре відомі усі умови основного договору (договору про надання споживчого кредиту), у тому числі умови якими визначено розмір процентної ставки, можливість зміни процентної ставки у випадках передбачених кредитним договором.

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК України є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-160цс13).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 року, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним

Встановлено, що зміни відсоткової ставки, відносно умов узгоджених сторонами в кредитному договорі, не відбулося, а саме на строкову кредитну заборгованість відповідно до п.1.2.9 кредитного договору нараховувалась відсоткова ставка в розмірі 15.5 % річних, а до простроченої кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору та п.1.3.1 правил-подвійна відсоткова ставка в розмірі 31%. Такі умови були обумовлені сторонами перед підписанням кредитного договору, а поручитель поручився за їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що права позивача, при укладенні та виконанні вищезазначеного договору порушені не були, оспорюваний договір відповідає вимогам законодавства України, жодних порушень законодавства при укладенні та виконанні договору відповідачем не допущено. Відтак, з висновками суду про відмову в задоволенні позову належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді