Номер провадження: 22-ц/785/78/17
Головуючий у першій інстанції Смокіна Г. І.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Гірняк Л.А.

суддів: Дрішлюк А.І.,

Сєвєрова Є.С.,

при секретарі: Поліхранова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2016 року, у справі за позовом комунального підприємства «Теплові мережі «Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Теплові мережі «Ізмаїлтеплокомуненерго» про визнання права на розрахунок нарахованої вартості спожитої теплової енергії за тарифами, встановленими для населення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, котрі в ході розгляду справи були уточнені, та просив суд стягнути з відповідача 19 128,18 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка в період з січня 2013 року по 01.04.2016 року не сплачує за теплопостачання нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» та згідно уточнень від 28.04.2016 року (а.с.130) просить визнати за нею право з 04.12.2012 року на розрахунок нарахованої вартості спожитої теплової енергії за квартиру АДРЕСА_1 за тарифами, встановленими для населення. Вимоги свої обґрунтовувала тим, що КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» помилково вважає вищевказану квартиру нежитловим приміщенням та при визначенні розміру оплати за надані позивачем послуги використовує тарифи для потреб інших споживачів. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2012 року вона придбала «квартиру», у межах заявленого позивачем періоду вказана квартира належала до житлового фонду, що підтверджено відповідними витягами про державну реєстрацію прав від 16.12.2012 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, переобладнана у нежиле приміщення не була, теплова енергія використовувалась виключно для задоволення власних житлово-побутових потреб, а тому посилання позивача за первісним позовом на рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.08.2007 року як на підставу для нарахування наданих послуг за тарифами для потреб інших споживачів є необгрунтованим.

Рішенням Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 26.09.2016 року позов КП «Теплові мережі «Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 27.09.2004 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), на користь КП «Теплові мережі «Ізмаїлтеплокомуненерго» (рр. № 0168, філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, 3) заборгованість за поставлену теплову енергію в розмірі 19128,18 грн. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 27.09.2004 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), на користь КП «Теплові мережі «Ізмаїлтеплокомуненерго» (рр. № 0168, філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, 3) судовий збір в розмірі 243,60 грн. У задоволенні позову ОСОБА_3 до КП «Теплові мережі «Ізмаїлтеплокомуненерго» про визнання права на розрахунок нарахованої вартості спожитої теплової енергії за тарифами, встановленими для населення - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог КП «Теплові мережі «Ізмаїлтеплокомуненерго» відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_3 до КП «Теплові мережі «Ізмаїлтеплокомуненерго» про визнання права на розрахунок нарахованої вартості спожитої енергії за тарифами, встановленими для населення - задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на ті ж обставин, що і в зустрічній позовній заяві а саме: що нею придбана квартира АДРЕСА_1, а нежитлове приміщення, котра не зареєстрована як об'єкт нежитлового нерухомого майна, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, тип об'єкту права власності є квартира, яку вона придбала за договором купівлі-продажу , а тому позивач незаконно проводить нарахування вартості теплової енергії із використанням тарифів із групи споживачів «інші» при визначені вартості теплової енергії. Крім того посилання на те, що Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про виключення квартири зі складу житлового фонду №1094 від 21.08.2007 року є лише першим етапом переводу житлового приміщення в нежитлове, а взагалі попереднім власником так і не була завершена процедура зміни статусу наведеного вище об'єкту нерухомості.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явився, про розгляд справи сповіщались належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що нарахування вартості теплової енергії із використанням тарифів за спожиту теплову енергію здійснюється позивачем за тарифами для інших осіб, так як об'єкт нерухомості має статус нежитлового приміщення, оскільки переведено із житлового в статус нежитлового.

Судова колегія погоджкється з таким судженням районного суду з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» забезпечує постачання теплової енергії на опалення нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Згідно п.3 рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.08.2007 року №1094 вищевказаний об'єкт нерухомості виключений зі складу житлового фонду, що підтверджено архівною випискою від 11.04.2013 року (а.с.186), відомості про скасування або зміну п.3 рішення в архівному відділі Ізмаїльської міської ради відсутні (а.с.185).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав від 16.12.2012 року №36758197 квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 (а.с.63-65).

Відповідно до статті 4 ЖК житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Статтею 30 Закону N 280/97-ВР визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Вказані норми не передбачають обмежень в переведенні в нежилі приміщення для непромислового виробництва жилих приміщень приватного житлового фонду, а тому посилання на те, що її квартира відноситься до житлового фонду є безпідставними, так як згідно архівного витягу з рішення № 1094 від 21.08.2007 року квартиру АДРЕСА_1 виключено з житлового фонду (абзац 1 пункту 3 рішення), тобто змінено призначення вказаного об'єкта нерухомості і віднесено його до нежитлових приміщень (копія в матеріалах справи).

За таких обставин, районний суд прийшов до правильного висновку, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків щодо об'єкту нерухомості є нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачка придбала приміщення АДРЕСА_1, як квартиру не може бути підставою для відмови в заявлених вимогах, так як власником об'єкту нерухомості не були вжиті заходи щодо приведення статусу об'єкту купівлі-продажу у житлове.

Судова колегія вважає, що сам договір купівлі-продажу не свідчить про неправомірність нарахувань проведених КП «ТМ ІТКЕ» за поставлену теплову енергію у вказане приміщення згідно діючих тарифів для категорії споживачів «інші».

Посилання на те, що рішення виконавчого комітету колишнім власником не виконане та є лише одним з етапів переведення житлового приміщення в нежитлове оцінюється критично з врахуванням повноважень виконавчого комітету, який у встановленому Законом порядку виключив квартиру АДРЕСА_1 зі складу житлового фонду.

Згідно ч.4 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. У відповідності до правил передбачених п.23 «Правил користування теплової енергією», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюється на межі продажу, відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифам, затвердженими в установленому порядку.

За період утворення заборгованості згідно предмету позову для КП «ТМ ІТКЕ» було встановлено тарифи для 4 груп споживачів - «населення», «бюджетні установи», «релігійні організації», «інші споживачі». Віднесення споживачів до тієї чи іншої групи здійснювалось на підставі наданих документів та статусу об'єкта теплопостачання та споживача. Такий підхід підтверджується, зокрема, і роз'ясненнями Національної комісії , що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (лист від 18.03.2015 року за вих. 2450/15/61-15).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з урахуванням вимог, які містяться в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки її доводи суперечать закону.

Таким чином судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно та всебічно розглянув справу, дав належну оцінку даним доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає з підстав ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до суду касаційного суду.

Судді апеляційного суду

Одеської області: Л.А.Гірняк

А.І.Дрішлюк

Є.С.Севєрова