Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1669/16-ц
Провадження № 2/321/29/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок № 42 по вул. Перемоги в с. Соловївка Михайлівського району Запорізької області за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 2000 році за побутовою угодою він придбав вказаний житловий будинок, після чого постійно проживає в ньому, здійснив перебудови, провів водопостачання та електропостачання, систематично здійснює ремонт в будинку та облагороджує прибудинкову територію. Крім того, позивачем сплачуються всі комунальні послуги. Позивач зазначає, що заволодів нерухомим майном на законних підставах, проживає у вказаному житловому будинку відкрито та безперервно, володіє та користується будинком понад 10 років, в звязку з чим вважає, що набув права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в звязку з чим просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та додатково пояснював, що з 2000 року він постійно проживає в будинку за адресою: с. Соловївка, № 42, Михайлівського району Запорізької області, володіє та користується будівлею як власною.

Представник відповідача Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засідання пояснив, що ОСОБА_1 дійсно з 2000 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, зробив там капітальний ремонт, займається веденням фермерського господарства.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

В ході розгляду справи було встановлено, що на житловий будинок, розташований за адресою: с. Соловївка, № 42, Михайлівського району Запорізької області згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» (лист від 21 грудня 2016 року за № 1219), право власності не зареєстровано, замовником первинної інвентаризації будинку є ОСОБА_1. Вказана обставина також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 грудня 2016 року (а.с.21), а також технічним паспортом на житловий будинок № 42 по вул. Перемоги в с. Соловївка Михайлівського району Запорізької області на імя ОСОБА_1 (а.с.6-10).

Довідкою Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 01 серпня 2016 року за № 515 (а.с.12), підтверджено проживання ОСОБА_3 за адресою: с. Соловївка, № 42, Михайлівського району Запорізької області без реєстрації з 2000 року по теперішній час.

Крім того, наданими копіями договору про водопостачання від 01 серпня 2006 року, заяви до Михайлівського РЕМ про надання дозволу на підключення до мережі електропостачання від 06.06.2001 року, квитанцій щодо сплати комунальних послуг, підтверджується користування та оплата комунальних послуг за адресою: с. Соловївка, № 42, Михайлівського району Запорізької області позивачем (а.с.13-15). Згідно вказаних документів саме ОСОБА_1 є споживачем послуг.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно із ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

За змістом ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Окрім того, відповідно до п.6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01.01.2004. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати.

Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє житловим будинком № 42 по вул. Перемоги в с. Соловївка Михайлівського району Запорізької області, інші особи, які б претендували на будинок не встановлені, з чого слідує, що позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 88, 209-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 42 по вул. Перемоги в с. Соловївка Михайлівського району Запорізької області за набувальною давністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4