Єдиний унікальний номер 243/4925/16-ц Номер провадження 22-ц/775/69/2017
Головуючий 1 інстанції Ільяшевич О.В.
Категорія 48 Доповідач Кішкіна І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та заборгованості за аліментами, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Словянської міської ради, про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та заборгованості за аліментами та встановлення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що він є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення з ОСОБА_2 дочка залишилась проживати разом із нею. На підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2004 року з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. 24 травня 2013 року відповідачка зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_2. У червні 2014 року з дозволу позивача нотаріально посвідченого дитина з відповідачкою виїхала до АР Крим РФ до дитячого табору «Артек». З листопада 2014 року позивач аліменти не сплачував, оскільки відповідачка з дочкою проживали на території Російської Федерації, адресу він не знав, з цього часу утворилася заборгованість. В лютому 2016 року неповнолітня дочка повернулася з Російської Федерації та стала проживати у його сімї. Вважає, що оскільки відповідачка не проживала разом з дитиною, дочка проживала у невідомій йому родині, а з лютого 2016 року проживає у його сімї, тому його слід звільнити від сплати заборгованості, яка утворилася по аліментах за період з 08 жовтня 2014 року по теперішній час, а також припинити стягнення по аліментам на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідачка не піклується про дитину, дитина з нею не проживає, саме він утримує дитину.

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання її неповнолітньої онуки ОСОБА_4 разом з нею, посилаючись на те, що онука проживає із нею, оскільки у батька вона не може дійти спільної мови із мачухою, а матір виїхала до Російської Федерації, де у неї відсутні умови для того, щоб дитина проживала разом із нею.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовлено. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Словянської міської ради, про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини задоволено, визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 08 травня 2003 року, з її бабусею ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення в цій частині скасувати, ухвалити нове рішення, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що неповнолітня дитина не проживала з відповідачкою фактично з листопада 2014 року та остання дитиною не опікувалась.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив звільнити його від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини та заборгованості за аліментами з листопада 2014 року.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, судову повістку вручено відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист з проханням розглянути справу за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних вправ в апеляційному порядку» №12 від 24 жовтня 2008 року у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 08 травня 2003 року, з її бабусею ОСОБА_3 не оскаржується, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). 12 липня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2004 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини.

По даній справі видано виконавчий лист № 2-4397-2004 (а.с.9), який було предявлено на примусове виконання до Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області.

Державним виконавцем Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області в порядку, визначеному ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено розрахунок заборгованості за аліментами за період з жовтня 2014 року по січень 2017 року, який станом на 01 лютого 2017 року складає 15418 грн. (а.с.169).

З обставин справи та характеристики, виданої Словянською ОСОБА_6 ступенів №12 від 08 червня 2016 року, висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради про визначення місця проживання дитини від 20 липня 2016 року № 29/01-1013, вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 навчається в Словянській ЗОШ №12 з лютого 2016 року, дитина проживає з батьком у повній родині з лютого 2016 року, але не з рідною матірю, тому що рідна матір проживає за межами країни, постійного місця проживання не має (а.с.15, 17, 63-64).

Відмовляючи в задоволенні позову про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та заборгованості за аліментами, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок утримання дитини носить імперативний характер, і Сімейним кодексом України підстав для звільнення або припинення сплати аліментів не передбачено, та обставина, що дитина не проживає з матірю не є підставою, за якою законом передбачено припинення стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того, позивачем не наведено істотних обставин, за яких його може бути звільнено від сплати заборгованості за аліментами.

Проте, апеляційний суд частково не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З аналізу зазначених норм Сімейного кодексу України вбачається, що той з батьків, з ким саме проживає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з другого з батьків.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з лютого 2016 року неповнолітня дитина ОСОБА_4 перестала проживати з матірю ОСОБА_2, а стала проживати в родині батька ОСОБА_1, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплаті аліментів, призначених за рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2004 року.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 визнала позов, не заперечувала проти звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів з лютого 2016 року, оскільки неповнолітня дочка ОСОБА_7 проживає в родині батька (а.с53-56).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, при цьому частково задовольнивши вимоги позивача, оскільки таке звільнення позивача від сплаті аліментів матиме місце з дня вступу даного рішення в законну силу.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Враховуючи те, що правовий механізм звільнення від сплати заборгованості по аліментам у разі зміни сімейного стану сторін у справі: з лютого 2016 року неповнолітня дитина ОСОБА_4 перестала проживати з матірю ОСОБА_2, а стала проживати в родині батька ОСОБА_1, нормами Сімейного кодексу України не визначений, апеляційний суд вважає, що саме зазначена зміна сімейного стану сторін щодо проживання дитини з одним з них і є тією істотною обставиною, що породжує припинення правовідношення щодо стягнення з нього заборгованості за аліментами.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період з 01 лютого 2016 року до дня набрання цим рішенням законної сили, та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні позову про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами частково не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, тому в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача в частині звільнення його від сплати аліментів за рішенням суду та звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. В решті частині рішення не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України, апеляційний суд,

в и р і ш и в :

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та заборгованості за аліментами скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та заборгованості за аліментами задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначених за рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2004 року, з моменту набрання рішенням законної сили.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, що нарахована за період з 01 лютого 2016 року до дня набрання цим рішенням законної сили, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначених за рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2004 року.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Кішкіна

Судді О.М.Біляєва

ОСОБА_8