Справа № 487/1232/16-ц
Провадження № 2/487/76/17
РІШЕННЯ

Іменем України

10.01.2017 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

із секретарем Уманським І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 23 жовтня 2015 року в м. Миколаєві сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач ОСОБА_2, керуючи тролейбусом ЗІУ-9, №1340, що належить КП ММР «Миколаївелектротранс», порушивши Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з його автомобілем "MITSUBISHI LANCER 1.8", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був припаркований.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно з довідкою без номеру транспортний засіб "MITSUBISHI LANCER 1.8", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав значні механічни пошкодження.

ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди працював водієм в КП «Миколаївелктротранс». Його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ СК «Провідна». Страховик здійснив виплату страхового відшкодування лише в сумі 25841,03 грн.

25.10.2015 року позивач за кошти в сумі 800 грн. замовив звіт у незалежного експерта ФОП ОСОБА_3 про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП. Відповідно до звіту відповідач ПрАТ СК «Провідна» повинен був сплатити 39659,48 грн. Відповідач КП «Миколаївелектротранс» повинен сплатити 50090,95 грн.

Позивач вказує, що йому було заподіяно і моральну шкоду в розмірі 6000 грн., оскільки він тривалий час не міг користуватися власним автомобілем, вимушений був брати таксі та витрачати більше коштів. Були порушені нормальні життєві зв*язки, певний удар був зроблений престижу. Він вимушений був неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуках запчастин, та внаслідок їх відсутності, замовляти у Німеччині. Звернення до суду з позовом змушує його нервувати, вживати заспокійливі ліки.

28.10.2015 року позивач уклав з ФОП ОСОБА_3 договір №21 про надання консультаційно-правової допомоги. Позивачу надані юридичні послуги вартістю1000 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» доплату страхового відшкодування в сумі 13818,45 грн.; стягнути з КП ММР «Миколаївелектротранс» різницю між страховим відшкодуванням та матеріальним збитком згідно звіту №305-15 в сумі 36272,50 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» витрати на автотоварознавче дослідження в сумі 800 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 6000 грн., та з усіх відповідачів в солідарному порядку судовий збір в сумі 561 грн. В заяві про уточнення позовних вимог від 17.11.2016 року позивач просив стягнути з КП ММР «Миколаївелектротранс» різницю між страховим відшкодуванням та матеріальним збитком в сумі 36272,50 грн., стянути з відповідачів ОСОБА_2 та КП ММР «Миколаївелектротранс» витрати на автотоварознавче дослідження в сумі 800 грн.; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 6000 грн.; стягнути з відповідачів в солідарному порядку сплату судового збору в сумі 561 грн.

В заяві від 07.12.2016 року, уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просив стягнути з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» і ОСОБА_2 в солідарному порядку витрати на автотоварознавче дослдіження в сумі 800 грн., сплату судового збору в сумі 561 грн., стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 6000 грн. Одночасно позивач просив залишити без розгляду його позовні вимоги до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування в сумі 13818,45 грн., до КП ММР «Миколаївелектротранс» про стягнення різниці між страховим відшкодуванням та матеріальним збитком в сумі 36272,50 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник не були присутніми, надавши заяву про розгляд справи без участі позивача та прийняття рішення на підставі заяви, поданої 07.12.2016 року.

Представники відповідачів ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА», КП ММР «Миколаївелектротранс», відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з*явилися, про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Дослідивши матеріали, додані до заяви, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (частина 2 статті 16 ЦК України).

Згідно зі ст.22 ЦК України соба, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, сукупний аналіз статей 22, 1166, 1187 та 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що відшкодуванню потерпілому підлягають ті витрати (реальні збитки), які він фактично поніс для відновлення свого порушеного права. У разі недостатності страхового відшкодування для повноти відшкодування його дійсних витрат, цю різницю має сплатити винна особа.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2015 року в м. Миколаєві сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач ОСОБА_2, керуючи тролейбусом ЗИУ-9, №1340, що належить КП ММР «Миколаївелектротранс», порушивши Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем "MITSUBISHI LANCER 1.8", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу ОСОБА_1

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до звіту №305-15 від 23.11.2015 року автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП власнику автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_1, вартість матеріального збитку на дату огляду становить 39659,48 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становить 75931,98 грн.

За виконання роботи ПП ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 сплатив 800 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №21/20 від 28.10.2015 року. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що витрати на автотоварознавче дослідження в сумі 800 грн. є складовою матеріального збитку, заподіяного ДТП, та просила стягнути їх саме як матеріальний збиток з відповідача ПрАТ СК «Провідна».

Розмір страхового відшкодування, здійсненного ПрАТ СК «Провідна», яким була застрахована цивільна відповідальність КП ММР «Миколаївелектротранс», на користь позивача склав 25841,03 грн.

Позивачу відповідачем ПрАТ СК «Провідна» була запропонована мирова угода про виплату страхового відшкодування в розмірі 10356 грн. 07 коп., тому позивач просив залишити без розгляду позовні вимоги до ПрАТ СК «Провідна» в частині доплати страхового відшкодування в сумі 13818,45 грн.

Крім того, в судовому засіданні представником позивача було зазначено, що на даний час позивачем відремонтовано автомобіль на СТО «АвтоСмайл» ФОП ОСОБА_5 на суму 72310 грн., на підтвердження чого були надані договір №100/16 від 25.12.2015 р. про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, перелік та вартість робіт, запасних частин, деталей та матеріалів, що надаються для виконання робіт з ремонту автомобіля, рахунок-фактура №126 від 11.01.2016 р., акт №126 прийому-передачі виконаних робіт від 01.08.2016 р. То саме ця сума може відноситись до реальних збитків, які позивач має право відшкодувати за правилами зазначених норм. Тому, за таких обставин, на підтвердження розміру шкоди не може бути взятий до уваги звіт №305-15 від 23.11.2015 р.

Проте позивачем не надано в судовому засіданні фінансово-розрахунковий документ, який підтверджує факт розрахунку позивача ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_5 за ремонт автомобілю на суму 72310 грн. згідно акту №126 від 1 серпня 2016 року.

Таким чином, з врахуванням вимог ст.ст.22, 1192 ч.2 ЦК України, ст.60 ЦПК України, позивачем у встановленому законом порядку не доведено розмір реальних збитків, а саме: не доведено розмір витрат, понесених позивачем на ремонт автомобіля. Тому позивач просив залишити позовні вимоги до КП ММР «Миколаївелектротранс» про виплату різниці між страховим відшкодуванням та матеріальним збитком в сумі 36272,50 грн. без розгляду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.01.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування в сумі 13818,45 грн., до КП ММР «Миколаївелектротранс» про стягнення різниці між страховим відшкодуванням та матеріальним збитком в сумі 36272,50 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. залишено без розгляду.

Позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_4 «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» та ОСОБА_2 в солідарному порядку витрати на автотоварознавче дослідження в сумі 800 грн., які є витратами (збитками), пов*язаними з доведеністю суду розміру матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, а оскільки позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, пред*явлені до відповідачів ОСОБА_4 «Страхова Компанія «ПРОВІДНА», КП ММР «Миколаївелектротранс» залишені без розгляду за заявою позивача, то суд не знаходить підстав для задоволення вимог про стягнення вказаних витрат.

Щодо позовних вимог, пред*явлених позивачем до відповідача ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в сумі 6000 грн., суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось сторонами, що на час дорожньо-транспорної пригоди відповідач ОСОБА_2, з вини якого сталась ДТП, працював водієм тролейбуса КП ММР «Миколаївелктротранс» та керував тролейбусом ЗІУ-9, бортовий номер 3140.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортних засобів, що належать КП ММР «Миколаївелктротранс» застрахована ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА». Так, 15.05.2015 року між КП ММР «Миколаївелктротранс» та ПрАТ СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом є тролейбус ЗІУ-9682, державний реєстраційний номер 3140.

Частина 1 ст.1167 ЦК України визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов*язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв*язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, вина.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов*язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальними правилом ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов*язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

У ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

В цивільному праві України існує змішана система деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб*єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв*язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб*єктного складу відповідальних осіб (коли обов*язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб*єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об*єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб*єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв*язку з виконанням своїх трудових (службових) обов*язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Тобто, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв*язку з виконанням трудових (службових) обов*язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов*язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України та ч.2 ст.1187 ЦК України.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1187 ЦК України).

В такому випадку обов*язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

З урахуванням викладених обставин саме відповідач КП ММР «Миколаївелектротранс» як роботодавець особи, з чиєї вини сталася дорожньо-транспортна пригода і було завдано шкоди позивачеві, має нести цивільно-правову відповідальність, яка полягає у відшкодуванні немайнової (моральної) шкоди. Проте позовні вимоги до КП ММР «Миколаївелктротранс» пред*явлені не були.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, позовні вимоги ОСОБА_1О до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 грн. задовленню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог, то судові витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню з вілповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1191, 1192, 1194 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева