АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/570/17 Головуючий 1 інст. - Іванова І.В.
Справа № 639/4916/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: стягнення аліментів
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Хорошевського О.М., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_2.1 звернулась до суду з позовом про стягнення на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, а також аліменти на утримання неповнолітнього сина за минулий час, а саме: за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року у розмірі 15386,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3, який проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні.

Шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припиненні з жовтня 2014 року та з того часу відповідач не дає ніякої матеріальної допомоги на дитину та не приймає участі у її вихованні.

На підставі заочного рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року шлюб розірвано.

Відповідач ОСОБА_1 добровільно матеріальну допомогу дитині не надає, на неодноразові усні (телефонувала) та письмові звернення ОСОБА_2 з проханням змінити своє ставлення до дитини та надавати матеріальну допомогу і приймати участь у вихованні сина, не реагує.

Дитина ОСОБА_3 протягом 2015 року два рази перебував у лікарні: КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня № 30» (діагноз: гострий двосторонній синусит, гострий правосторонній негнійний отит) та у Коломийській дитячий лікарні Івана-Франківської області (діагноз: перелом обох кісток правої гомілки в н/з з уламками). Перелом стався внаслідок ДТП, і вона, і дитина перебували у стресовому стані. Реабілітаційний період склав більше 3 місяців, більше 1,5 місяці вона носила дитину на руках, бо йому не можна було ставати на ногу (на той час вони проживали на 5 поверсі в будинку без ліфту). За той час вона неодноразово телефонувала відповідачу і просила його допомогти в той складний період, проте її сподівання виявилися марними. На даний момент нога у дитини час-від-часу болить і за рекомендаціями лікаря сина необхідно оздоровити на морі, а пізніше проводити сеанси масажу. Вартість тільки проживання (без харчування) за 14 днів у смт. Кирилівка у готельному комплексі «Південна нічь» коштує 2333,00 гривень, вона вже сплатила 500,00 гривень за бронювання місця. Проте відповідач не виявляє бажання брати участь у цих витратах. На її погляд відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками щодо утримання та виховання дитини. Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, у шлюб після розлучення з нею не вступав, інших неповнолітніх дітей у нього немає.

Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між ними не досягнуто.

Так за період часу з жовтня 2014 року по червень 2016 року нею понесені наступні витрати згідно з розрахунком: на утримання сина 11541,50 грн. (із розрахунку 1/2 витрат прожиткового мінімуму на дитину певного віку); витрати на лікування та оздоровлення 2250,00 грн.; додаткові заняття англійською мовою 256,00 грн.; оплата за відвідування дитячого садка 1338,50 грн. Разом сума витрат на утримання дитини згідно з розрахунком склала 15386,00 грн.

Вона зверталася до відповідача як усно та і письмово з проханням відшкодувати їй понесені витрати на утримання їх спільної дитини. Однак їй було надано відповідь, що відповідач не має грошей.

Відповідач не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний розвиток.

Вона самостійно не може утримувати сина, а батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки він працює на посаді заступника директора з кадрових питань та побуту в Комунальному закладі «Обласний організаційно-методичний цент культури та мистецтв».

У зв'язку з цим, вона була вимушена звернутися до суду з проханням примусово стягувати з відповідача кошти на утримання сина.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 21 червня 2016 року та до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, за минулий час, а саме: за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року у розмірі 11541 грн. 50 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на утримання неповнолітнього сина 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 21 червня 2016 року та до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Перерозподілити судові витрати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядом справи встановлено, що 05 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у подружжя народилася дитина, син ОСОБА_3.

Шлюбно-сімейні відносини між сторонами не склалися та були припиненні з жовтня 2014 року .

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року шлюб розірвано.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з встановлених по справі обставин та наданих позивачем доказів вбачається, що останній на час розгляду справи працює та має регулярний щомісячний дохід у вигляді нарахованої заробітної плати, а тому вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь відповідає вимогам закону, крім того, позивач довела той факт, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержувати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та вважає їх законними та обґрунтованими, вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів. Разом з цим, рішення в частині визначення розміру аліментів підлягає зміні, оскільки воно не відповідає положенням Сімейного кодексу України, виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та згідно з частиною 1 статті 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлений судом розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 не узгоджується з положеннями частини 1 статті 182 СК України.

З урахуванням встановлених положень статті 182 СК України та сукупності наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку про зміну розміру стягнутих аліментів за оскаржуваним рішенням з 1/3 частини на 1/4 частину усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, суд першої інстанції виходив з положень статті 191 Сімейного кодексу України та тих обставин, що позивач довела той факт, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержувати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

З таким висновком суду першої інстанції в цій частині погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить вимогам статті 191Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержувати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Для задоволення такої вимоги позивачеві слід насамперед довести, що він вживав заходів щодо добровільної сплати аліментів (звертався до керівника підприємства, де працює відповідач, чи до його батьків з проханням вплинути на нього; направляв йому листи тощо). Крім цього, має бути доведено, що відповідач ухилявся від сплати їх.

На підтвердження вживання заходів щодо добровільної сплати аліментів позивач надала копії листів на ім'я матері відповідача ОСОБА_5 від 05 квітня 2016 року та на ім'я відповідача ОСОБА_1 від 20 квітня 2016 року.

Однак, зазначене спростовується доказами, наданими відповідачем під час розгляду справи в апеляційній інстанції, а саме: копіями квитанцій про перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2, чеків на купівлю ліків, одягу та взуття для дитини, іграшок та канцтоварів для школи, які свідчать про те, що відповідачем добровільно надається матеріальна допомога (а.с. 71-79).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина за минулий час.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, частиною 1 статті 182, частиною 2 статті 191 Сімейного кодексу України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини (сина) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2016 року та до повноліття дитини, до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року в частині стягнення аліментів на попередній період скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина за минулий час, а саме: за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року у розмірі 15386, 00 грн. - відмовити у повному обсязі.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді О.М. Хорошевський

Н.М. Шаповал