АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

31.08.2015 ПАТ «Дельта Банк» (далі - позивач) звернулося до суду (Т.1, а.с. 51) з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 620 240 грн. 13 коп.

В обґрунтування заявлених вимог вказувало, що 17.04.2008 між ПАТ «Сведбанк» та третьою особою ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 2606/0408/98-001, відповідно до якого останньому був наданий кредит в розмірі 100 000 доларів США на строк до 17.04.2018 зі сплатою 12,5% річних. В забезпечення виконання третьою особою умов кредитного договору, 17.04.2008 між банком та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 2606/0408/98-001-Р-1, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати солідарно перед банком у повному обсязі за виконання зобов'язань ОСОБА_6

Позивачем вимоги договору виконані в повному обсязі, однак відповідачами договірні зобов'язання не виконуються належним чином в результаті чого виникла заборгованість по кредиту, яка станом на 28.07.2015 становить 620 240,13 грн. та складається з тіла кредиту - 573 314,55 грн. та відсотків - 46 925,58 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_5 як поручителя.

При цьому, також зазначив, що 25.05.2012 був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаним кредитним договором.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2016 у задоволенні позову відмовлено (Т. 1, а.с. 183, 184).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про припинення поруки у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди, оскільки і з боржником, і з поручителем були укладені додаткові угоди до кредитного договору та договору поруки щодо зміни строку повернення кредиту, а відтак поручитель надав свою згоду на зміну строку погашення кредиту, що потягло за собою й автоматичну зміну графіку погашення.

В судовому засіданні 30.11.2016 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити. В судове засідання 18.01.2017 представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представники відповідача всудовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того що, позивачем змінено графік погашення кредиту, що в свою чергу, призвело до збільшення розміру щомісячних платежів, загальної суми боргу та відсотків, проте, згода поручителя на зміну графіка відсутня.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2008 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 2606/0408/98-001, відповідно до якого останньому був наданий кредит в розмірі 100 000 доларів США на строк до 17.04.2018 зі сплатою 12,5% річних (Т.1, а.с. 17-21).

17.04.2008 між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 2606/0408/98-001-Р-1, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати солідарно перед банком у повному обсязі за виконання зобов'язань ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 14).

05.06.2009 з позичальником ОСОБА_6 та поручителем ОСОБА_5 банком були укладені договори про внесення змін до кредитного договору та договору поруки, відповідно до яких строк повернення кредиту був змінений з 17.04.2018 на 17.04.2019 (Т.1, а.с. 16, 22).

Банком вимоги кредитного договору виконані в повному обсязі - надано позичальнику кредитні кошти, що не заперечується сторонами, проте позичальник зобов'язання щодо вчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконує, в результаті чого, станом на 28.07.2015, виникла заборгованість по кредиту в сумі 620 240,13 грн., яка складається з тіла кредиту - 573 314,55 грн. та відсотків - 46 925,58 грн.

25.05.2012 був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі відносно кредитного договору № 2606/0408/98-001 від 17.04.2008, укладений з третьою особою ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 7, 37-44).

Позивач, як новий кредитор, звернувся до суду з даним позовом до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилась внаслідок не належного виконання позичальником умов кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову судом встановлено, що відповідно до наданого представником відповідача розрахунку заборгованості, складеного у зв'язку з укладенням 05.06.2009 Договору про внесення змін та доповнень № 2 до Договору поруки, який не спростовано представником позивача, обсяг відповідальності відповідача ОСОБА_5, як поручителя, збільшився на 14 872,48 долара США. Таким чином, позивачем змінено графік погашення кредиту, що в свою чергу, призвело до збільшення розміру щомісячних платежів, загальної суми боргу та відсотків, проте, згода поручителя на зміну графіка відсутня.

Проте, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У відповідності з вимогами ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

В силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Правову позицію щодо припинення договору поруки у зв'язку із зміною обсягу зобов'язання висловив Верховний Суд України в постанові у справі № 6-20цс11 від 21.05.2012, згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Крім того, подібна позиція висловлена в постановах ВСУ від 21.05.2012 у справі № 6-18цс11 та від 18.06.2012 у справі № 6-73цс12.

Тобто, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Також, слід звернути увагу на те, що іншим важливим моментом припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, що потребує з'ясування, є форма вираження згоди поручителя на зміну зобов'язання, забезпеченого порукою.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, то, як зазначалося вище, істотними умовами договору поруки є обов'язкове посилання на основне зобов'язання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобов'язання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК України щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись виключно в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку ВСУ (постанова від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Сторонами не заперечується той факт, що 05.06.2009 з позичальником ОСОБА_6 та поручителем ОСОБА_5 банком були укладені договори про внесення змін до кредитного договору та договору поруки. Вказані зміни стосувались виключно строку повернення кредиту, який був змінений з 17.04.2018 на 17.04.2019, тобто поручитель в належній формі надав свою згоду на відстрочення виконання, що в свою чергу автоматично призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами.

Отже, висновок суду про те, що поручитель не надав згоди на зміну графіку погашення кредиту, що є підставою для припинення поруки, є необґрунтованим, оскільки при зміні строку погашення кредиту, який був погоджений поручителем, звісно змінюється й графік погашення кредиту з урахуванням подовженого строку. При цьому, ні розмір кредиту, ні відсотки за його користування, ні будь-яка неустойка сторонами кредитного договору не змінювались, а тому поручитель був обізнаний з усіма умовами надання кредитних коштів, які не змінювались, за виключенням строку повернення кредиту, який був очевидно погоджений поручителем у спосіб, передбачений договором поруки.

Також не можливо погодитись з висновком суду про те, що позивачем не було доведено, що право вимоги за кредитним договором перейшло від ПАТ Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», оскільки позивачем було надано копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 укладеного між ПАТ Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а також витяг з додатку № 1 до вказаного договору, де міститься інформація про перехід прав вимоги саме за кредитним договором укладеним з ОСОБА_6 та за договором поруки, укладеним з ОСОБА_5 Посилання суду на ненадання позивачем акту приймання-передачі не може бути самостійною підставою для відмови у позові, адже суд у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 10 ЦПК України, повинен був сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого зробив висновки, які не відповідають обставинам справи і, як наслідок, неправильно застосував норми матеріального права, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову - стягнення з відповідача, як поручителя, на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 620 240 грн. 13 коп.

Щодо розміру заборгованості, слід зазначити, що розмір заборгованості обрахований автоматизованою системою банку з урахуванням умов кредитного договору та здійснених позичальником виплат і відповідачем не спростовувався.

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, то, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, необхідно вирішити питання розподілу судових витрат.

У зв'язку з цим, слід зазначити, що банк звернувся до суду з позовом 31.08.2015. При зверненні до суду, станом на 31.08.2015, банк повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., проте в силу вимог п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від його сплати.

Отже, з огляду на задоволення позову судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на в дохід держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) заборгованість за кредитним договором від 17.04.2008 № 2606/0408/98-001, що утворилась станом на 28.07.2015, у розмірі 620 240 (шістсот двадцять тисяч двісті сорок) грн. 13 коп., з яких 573 314 (п'ятсот сімдесят три тисячі триста чотирнадцять) грн. 55 коп. - заборгованість по тілу кредиту та 46 925 (сорок шість тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 58 коп. - заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва