У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гулько Б.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у 2001 році вони як члени сім'ї ОСОБА_4 вселились та зареєструвались у квартирі АДРЕСА_1, яка відноситься до комунальної форми власності. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано, після чого останній, забравши свої речі, залишив вищевказану квартиру та у ній не проживає.

З огляду на викладене позивачі на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР просили суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суди, правильно застосувавши положення ст. 47 Конституції України, норми ст. ст. 9, 71, 72 ЖК УРСР, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до вірного висновку про те, що непроживання відповідача у спірній квартирі зумовлено поважними причинами, а саме у зв'язку з його хворобою і необхідністю стороннього догляду за ним з боку його матері та розлученням з ОСОБА_2, що спричинило перешкоджання у праві користування квартирою, так як у ній були замінені замки.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, наявним доказам, яким дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України) й вимогам закону.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із положеннями п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2016 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Б.І. Гулько