У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Львівської міської ради, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр» про звільнення самовільно зайнятих нежитлових приміщень та приведення до попереднього стану,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 08 липня 2011 року нежитлові приміщення загальною площею 812,6 кв. м, куди входить також і спірне приміщення, у будинку АДРЕСА_1, перебувають у власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Вказаний будинок перебуває на обслуговуванні ЛКП «Цитадель - Центр». Однак, з листа ЛКП «Цитадель Центр», скерованого 31 липня 2015 року позивачу, стало відомо про те, що нежитлове приміщення третього поверху за адресою: АДРЕСА_1 - кімната загальною площею 14,8 кв. м під інд. № 47 самовільно зайнята мешканкою квартири НОМЕР_1 - ОСОБА_2 Того ж дня, компетентною комісією проведено обстеження та складено акт № 848-НП/15, в якому зазначено про невідповідність виявленого технічній документації, а смае - дверний проріз між приміщенням під інд. № 1-45 і № 1-47 замуровано, внаслідок чого на момент обстеження доступ до приміщення під інд. № 1-47 відсутній, єдиний можливий доступ до вказаного приміщення може здійснюватися виключно з квартири відповідача.

Вказує, що відсутність передбаченого технічною документацією входу та самовільне захоплення спірного нежитлового приміщення відповідачем свідчить про спробу останньої протиправно заволодіти майном територіальної громади м. Львова.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Виселено ОСОБА_2 із самовільно зайнятого нежитлового приміщення під літ. 1-47 площею 14,8 кв. м, яке знаходиться на третьому поверсі будинку АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 привести приміщення під літ. 1-47 площею 14,8 кв. м, яке знаходиться на третьому поверсі будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану. Вирішено питання судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що спірне нежитлове приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова та було самовільно зайняте відповідачем без належних на те правових підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Львівської міської ради, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр» про звільнення самовільно зайнятих нежитлових приміщень та приведення до попереднього стану.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова