АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року м. Чернівці Справа №727/9680/15-ц

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючог Лисак І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси і Кредит»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року, ухваленого суддею Літвіновою О.Г.,

повний текст якого складено 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» в особі відділення №87 ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» про визнання вкладником банку.

Заочним Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 вкладником (кредитором) АТ «Банк «Фінанси та Кредит» для коригування балансу по виплатам фондом гарантування вкладів фізичних АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором банківського вкладу (депозиту) № 300131/46581/3-14 від 05 травня 2014 року на суму 100 000 грн.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову

Провадження №22-ц/794/1276/17 Категорія 19/27

відмовити. Вважає, що суд першої інстанції припустився помилки щодо фактичних обставин справи та прийшов до неправильного висновку щодо задоволення позовних вимог позивача.

Вказує на те, що суд першої інстанції порушив норми ст.ст. 27, 31 ЦПК України, не звернув увагу на ту обставину, що договір-заява №300131/46581/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 05 травня 2014 року обліковується в системі банку на суму 25 000 грн., та позивачем жодним чином не доведено, що суму у 100 000 грн., яка була списана банком з рахунку НОМЕР_1, не знята самим ОСОБА_2

Також, наголошує на тому, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суду було вирішено питання про права та обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не залучивши останнього до участі у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання особи вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнення банківського вкладу для коригування балансу по виплатам фондом гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором банківського вкладу (депозиту) на суму 100 000 грн., суд першої інстанції керувався положеннями ст.1058, ст.1068 ЦК України та вважав додержаною письмову форму договору між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна повністю.

Встановлено, що відповідно до договору-заяви № 336235/1278/3-14 від 03 лютого 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валюті ОСОБА_2 вніс, а АТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв на вкладний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 125 000 грн. на строк з 03 лютого 2014 року по 03 травня 2014 року, зі сплатою процентів за користування банком коштами 23 % річних. Внесення коштів на депозит підтверджується квитанцією №15 від 03 лютого 2014 року (а.с.7-8).

Відповідно до Договору-заяви № 300131/46581/3-14 від 05 травня 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 місяці в національній валюті позивач вніс, а банк прийняв на вкладний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 125 000 грн. на строк з 05 травня 2014 року по 05 серпня 2014 року, зі сплатою процентів за користування банком коштами 23,5 % річних. Внесення коштів на депозит підтверджується меморіальним ордером №55479 від 05 травня 2014 року (а.с.9-10).

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

За змістом ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.2.9. глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому, квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Наведене спростовує доводи публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», на які є посилання в апеляційній скарзі, про недотримання письмової форми договору.

Згідно із п. 2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Отже, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на відкриття кримінального провадження №0000595 28 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України у зв'язку із незаконним привласненням працівниками банку коштів клієнтів.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Проте, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року № 171 в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Постановою Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п.6 ст.2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунка вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Відповідно до ч.2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16.

Таким чином після, запровадження Фондом тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідації банку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України (редакція ЦПК України 2004 року).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України редакція 2004 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Водночас, підставою позову ОСОБА_2 про визнання вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», зазначалася відмова Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. включення його вкладу на суму 125 000 грн. в реєстр виплат коштів по фонду гарантування по вкладу фізичних осіб та внести його до реєстру кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з метою повернення депозитних коштів.

Згідно із ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, задовольняючи позовну вимогу про визнання вкладником банку, суд не звернув уваги, що вказаний спосіб захисту вибраний не вірно та не відповідає вимогам ст.16 ЦК України (редакція 2004 року), оскільки після запровадження у банку тимчасової адміністрації, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не може бути відповідачем у даній справі.

Тому, вирішення вимог позивача про визнання вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не є захистом порушеного права внесення до загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1 100 грн.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» в особі відділення №87 ПАТ «Банк» «Фінанси і кредит» про визнання вкладником банку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1 100 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий І.Н.Лисак

Судді Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк