Справа № 216/2771/16-ц
провадження №2/216/320/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого-судді - Бондарєвої О.І.

при секретарі - Городнічевій Т.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в місті ОСОБА_3, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття», із залученням до участі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Дніпропетровська обласна державна адміністрація, про стягнення компенсації за знесене домоволодіння, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за порушення виконання зобовязань, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (Позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй, як власнику домоволодіння №7, по вулиці Громова, у місті Кривому Розі, у 2013 році була нарахована грошова компенсація за знесену садибу, у розмірі 36 872,88 грн.

Згідно робочого проекту «Ліквідація шахти «Саксагань» та Реструктуризація державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова» шляхом його закриття та згідно наказу Міністерства промислової політики України від 14.02.2007 року №72, обовязки щодо відселення мешканців житлового масиву Карнаватка з зони зсуву земної поверхні від підземних розробок покладені на Державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» (Відповідач).

На чисельні зверненні Позивача до Відповідача, остання отримувала письмові відповіді, що у звязку із відсутністю грошових коштів, Відповідач не має можливості виплатити їй присуджені грошові кошти, у розмірі 36 872,88 грн., в якості компенсації за знесене домоволодіння.

Згідно довідки, виданої Відповідачем, вих. №496 від 19.11.2013 року, Позивачу нарахована компенсація, як власник за значені будівлі та насадження, у розмірі 36 872,88 грн., проте, кошти не перераховані та не виплачені.

Факт обовязку Відповідача сплатити грошові кошти визнаний Відповідачем, у відповідях на звернення Позивача, а саме від 25.12.2013 року за вих.№581, тому в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На неодноразові звернення до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, керівництва Відповідача, Позивач отримувала протягом двох років лише відповіді про відсутність фінансування. З посиланням на приписи ст.171 ЖК УРСР, просила суд стягнути з Відповідача суму компенсації, з урахуванням 3% річних, у розмірі 3 226,37 грн. та інфляційних втрат 32 663,19 грн., розрахованих до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, у судовому порядку.

У судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_1 підтримав позов, наполягав на його задоволенні.

Представник Відповідача ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ДП «Кривбасшахтозакриття» не є належним Відповідачем за вказаним позовом, фінансування програм про відчуження земельних ділянок для суспільних потреб здійснюється за рахунок Державного та місцевих бюджетів, та застосувати до позовних вимог строки позовної давності.

Третя особа, Дніпропетровська обласна державна адміністрація, будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, свого представника у судове засідання не направила.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.171 ЖК Української РСР у разі знесення жилих будинків, що є в приватній власності громадян, у звязку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків на їх вибір або сплачується вартість будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель та пристроїв за своїм розсудом. За бажанням громадян виконавчі комітети місцевих рад народних депутатів забезпечують їм (замість наданих квартир) можливість позачергового вступу до членів житлово-будівельних кооперативів і одержання в них квартир.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку про те, що метою цієї норми є, по-перше, захист житлових прав власника будинку та інших громадян, які постійно проживають у будинку, і які позбавляються житла у звязку із знесенням цього будинку, що є місцем постійного їх проживання, шляхом надання цим особам для проживання іншого жилого приміщення; подруге, захист майнових прав власника будинку шляхом відшкодування йому вартості будинку, що зноситься.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом за умови попереднього та повного відшкодування вартості обєктів власності, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 353 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 41 Конституції України проголошено, що примусове відчуження обєктів право приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі та в порядку встановлених законом, за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Стаття 346 ЦК України визначає перелік підстав припинення права власності, у тому числі в п.6, в якому передбачено, що право власності припиняється, у разі примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону.

Крім того, порядок припинення права власності на нерухоме майно у звязку із суспільною необхідністю регулюється ст.ст.350-351 ЦК України, Законом України від 17.11.2009 року №1559-УІ «Про відчуження земельних ділянок, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» (з 15.12.2009 року); постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Зазначені норми поширюються на кожного власника.

Як встановлено у судовому засіданні, гр. ОСОБА_4 була відселена з домоволодіння №7, по вулиці Громова, у місті Кривому Розі, через знаходження її домоволодіння у зоні зсуву земної поверхні від підземних розробок гірничо-рудних підприємств з наданням іншої житлової площі, з виплатою грошової компенсації за знесене домоволодіння та насадження, у розмірі 36 872,88 грн., які станом на 19.11.2013 року їй не перераховані (а.с.4).

Виконання робочих проектів по відселенню мешканців жтм. Карнаватка та виплату грошової компенсації за вилучене майно громадян, дерева та чагарники, а також поетапну рекультивацію відселених територій покладено на ДП «Кривбасшахтозакриття» (а.с.6).

Згідно робочого проекту «Ліквідація шахти «Саксагань» в частині відселен-ня мешканців селища Карнаватка на базі робочих проектів «Ліквідація шахти «Саксагань» та «Реструктуризація ДП РУ ім. Кірова шляхом його закриття (ліквідації)» ; інструкції №72-Д «Про порядок та умови розрахунків, повязаних зі зносом, переносом і відбудовою житлових будинків, споруд та пристроїв, що знаходяться в особистій власності громадян», згідно оцінки БТІ, Позивачу за знесені садиби Державним підприємством «Кривбасшахтозакриття» нарахована компенсація у розмірі 36 872,88 грн., яка із-за відсутності бюджетного фінансування у 2013 році не виплачена (а.с.5).

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, у відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, є договори та інші правочини.Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За порушення грошового зобовязання ст.625 ЦК України передбачає відповідальність боржника. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, даною нормою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до розрахунку Позивача, розмір 3% річних, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання, за період часу з 01.06.2013 року по 31.03.2016 року, складає 3 226,37 грн.; борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, за цей час, складає 32 663,19 грн.

Вище наведене дає суду підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника Відповідача про неналежне фінансування з Державного та місцевих бюджетів робочих проектів «Ліквідація шахти «Саксагань» та «Реструктуризація державного підприємства «Рудоупрвавління ім. Кірова шляхом його закриття (ліквідації)», оскільки спростовуються приписами ст.526 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи представника Відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки у відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена законодавством тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненим особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку (ч.1 ст.264 ЦК України).

Позивач зазначає, що саме з довідки, виданої ДП «Кривбасшахтозакриття» за вих. №496 від 19.11.2013 року вона дізналась, що їй нарахована грошова компенсація за знесені будівлі та насадження, проте, гроші не перераховані та не виплачені (а.с.4). Звернувшись до суду з позовом 31.05.2016 року (а.с.1), Позивачем не пропущено строк позовної давності, перебіг якого починається з 20.11.2013 року.

Крім того, частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, отже 1 600 грн. судового збору, підлягає стягненню з Відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.171 ЖК УРСР, ст.ст.11, 258, 261, 264, 509, 526, 625 ЦК України, ст. ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» (юридична адреса: 50000, місто Кривий Ріг, проспект Поштовий, 40, , ІПН 23),

на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась у с. Уське Знамянського району Орловської області РФ, іпн., - 72 762 (сімдесят дві тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 44 коп., з яких:

- компенсація за знесені будівлі та насадження - 36 872,88 грн.

- три відсотки річних за порушення грошового зобовязання

3 226,37 грн.;

- інфляційні витрати з 01.06.2013 по 31.03.2016 32 663, 19 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» (юридична адреса: 50000, місто ОСОБА_3 ріг, проспект Поштовий, 40, , ІПН 23), на користь держави, судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: О.І.Бондарєва