Справа № 461/6692/15 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/1952/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Струс Л.Б.,

секретар: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року матеріали позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини повернуто позивачу для подання до належного суду та роз'яснено, що для вирішення даної справи вона має право звернутися до Сихівсткого районного суду м.Львова або до Турківського районного суду Львівської області за місцем свого проживання або за місцем проживання ОСОБА_2

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та повернути справу в Галицький суд на розгляд. Зазначає, що відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2015 року було зобов'язано повернути позовну заяву на розгляд Галицькому районному суду м. Львова, однак суддя першої інстанції не виконав вказаної ухвали та повернув позовну заяву позивачу.

В судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, причин неявки не повідомили, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява з проханням про розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі їх представників та вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, ОСОБА_3 звернулася в Галицький районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_2 (який на даний час змінив ім'я на ОСОБА_2) про стягнення з нього на її користь заборгованості по аліментах у розмірі 45500 грн.; стягнення з ОСОБА_2 на її користь неустойки за несплату аліментів в період з 01.12.2007 року по 01.07.2015 року в сумі 1258985 грн.; понесені позивачем додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1500грн.; стягнення періодично додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1500 грн.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суддя суду першої інстанції при постановленні такої, посилаючись на ст.ст. 110, 115, 122 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність повернення матеріалів позовної заяви позивачеві для подачі до належного суду та роз'яснення, що для вирішення даної справи вона має право звернутися до Сихівського районного суду м.Львова або до Турківського районного суду Львівської області за місцем свого проживання або за місцем проживання ОСОБА_2 оскільки в позовній заяві місце проживання позивача зазначено, як АДРЕСА_1, що знаходиться поза межами територіальної підсудності Галицького районного суду м. Львова. Крім цього, відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Львівській області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що також знаходиться поза межами територіальної підсудності Галицького районного суду м. Львова. Суд вважав, що дана справа не підсудна цьому суду, оскільки місце проживання позивача та відповідача знаходиться поза межами територіальної підсудності Галицького районного суду м.Львова, а тому підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду в порядку ст.115 ЦПК України.

На думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції є підставними, обґрунтованими та зроблені з дотримання вимог процесуального закону.

Відповідно до ч.1. ст.109 ЦПК України позови до фізичних осіб пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання або у встановленому законом порядку місцем їх перебування.

Також ч.1 ст.110 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів можуть пред'являтись, також, за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно змісту п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК. При вирішенні зазначених питань суди також мають враховувати роз'яснення, що містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року № 15-рп/2001 (справа щодо прописки). Не є місцем проживання фізичної особи місце, в якому вона знаходиться під вартою у вигляді запобіжного заходу, місце, в якому особа відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, місце, в якому особа знаходиться на стаціонарному лікуванні. Позови до таких осіб пред'являються за останнім місцем проживання до взяття під варту чи до поміщення до медичного закладу.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, відповіді Адресно-довідкового підрозділу ГУ ГУДМС України у Львівській області (а.с.67), зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача ОСОБА_2, на даний час ОСОБА_2 (свідоцтво про зміну імені а.с. 79): АДРЕСА_2.

Крім цього, місцезнаходженням позивача, як вона сама вказує у позовній заяві (а.с. 1-7) є: АДРЕСА_1, що територіально належить до Сихівського району м.Львова.

Враховуючи вказане, а саме те, що на час вирішення судом питання про відкриття провадження у справі (оскаржувана ухвала від 27.10.2015 року) ні позивач, ані відповідач не зареєстровані на території Галицького району м. Львова, Галицький районний суд м.Львова прийшов до вірного висновку про неможливість відкриття провадження за таким позовом повернувши позовну заяву позивачеві для подання до належного суду, вірно вказавши два суди, у які позивач вправі подати позовну заяву із заявленими вимогами.

Тому, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону щодо правил підсудності, - залишити без змін.

Що стосується доводів скарги про невиконання судом першої інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, якою було скасовано попередню ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, то такі не слід вважати обґрунтованими, оскільки на той час жодних достовірних даних про місце проживання відповідача не було, на даний же час такі встановлені судом першої інстанції шляхом надіслання відповідного запиту у органи ДМС (довідка а.с. 67) та суд першої інстанції враховуючи місце проживання відповідача, що мало місце раніше не вправі відкривати провадження у справі, місця проживання сторін у якій, що зареєстровані у встановленому законом порядку не відносяться до території Галицького району м.Львова.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

Л.Б. Струс