Справа № 515/1920/16-ц
Провадження № 2/515/81/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Шевиріна А.О.,

за участю секретаря - Чумаченко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

17 листопада 2016року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати на праві спільної часткової власності за нею та відповідачем по 1/2 ідеальної частки житлового будинку з будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: вул.Миру, 104 с.Новоселиця Татарбунарського району Одеської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 09.05.1992 року до жовтня 2016 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого колишнє подружжя має двох повнолітніх та одну малолітню дитину. Зазначила також, що з часу укладення шлюбу подружжя проживати у будинку дідуся відповідача ОСОБА_3, де згодом були зареєстровані. Після смерті дідуся чоловіка у 1994 році, відповідач успадкував за заповітом спірний будинок та 26.01.2012року отримав свідоцтво про право власності на нього. Між тим, за час сумісного проживання подружжя за спільні кошти та спільними зусиллями здійснили реконструкцію та переобладнання будинку, провело значні покращення всередині та ззовні, прибудували веранду, перекрили кришу, провели водопровід, зробили ванну кімнату, збудували пічне опалення, тощо. З 2003 року відповідач виїхав на заробітки до іншого міста, з того часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо та не ведуть спільного господарства, проте позивач самостійно утримує будинок у належному стані, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. Посилаючись на те, що майно у вигляді житлового будинку, нажите подружжям у період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, позивач вважала, що є підстави для поділу вказаного обєкту нерухомості з визнанням на праві спільної часткової власності за нею та відповідачем по 1/2 ідеальної долі спірного житлового будинку з будівлями та дворовими спорудами.

Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не зявився, надав заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24 грудня 1994 року в с.Новоселиця Татарбунарського району Одеської області помер ОСОБА_3 (а.с.21).

З матеріалів справи слідує, що за життя ОСОБА_3 05 травня 1981 року склав заповідальне розпорядження, яким належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с.Новоселиця Татарбунарського району Одеської області по вул.Миру, 104, заповів своєму онукові ОСОБА_2 (а.с.а.с.22-23).

З матеріалів справи також вбачається, що 20.12.2011року на замовлення відповідача виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по вул.Миру,104 в с.Новоселиця Татарбунарського району, та він вказаний одноособовим власником будинку (а.с.а.с.38-42).

За змістом рішення виконавчого комітету Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №57 від 23.12.2011року про оформлення на видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок в селі Новоселиця вулиця Миру №104, на підставі заяви ОСОБА_2 та запису в погосподарській книзі виконкому сільської ради №7, виконавчий комітет сільської ради вирішив оформити та доручив Татарбунарському БТІ видати свідоцтво про право власності на зазначений будинок на імя відповідача (а.с.20).

Судом також встановлено, що відповідач з 26.01.2012 року зареєстрований одноособовим власником житлового будинку з підвалом, двома сараями та дворовими спорудами за адресою: вул.Миру, 104 с.Новоселиця Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.01.2012 року та витягом ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» про державну реєстрацію прав від 26.01.2012 року (а.с.а.с.49,50).

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії VІІ-ЖД №278585, виданого 09.05.1992року, вбачається, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб у Трапівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, у звязку з чим позивач змінила прізвище на «Бондарюк» (а.с.13).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично не проживає з 2003року. За зазначеною адресою зареєстровані та проживають доньки відповідача ОСОБА_4, 1993року народження, ОСОБА_5, 1998року народження, ОСОБА_6, 2010року народження, а також з 30 червня 1992року зареєстрована та проживає його дружина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - позивач у справі (а.с.а.с.18,19).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК).

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу (далі СК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі на час виникнення у відповідача права власності на спірний будинок за заповітом, при цьому внаслідок спільних грошових та трудових затрат житловий будинок був добудований, значно покращений та істотно збільшився у вартості, що не заперечується відповідачем, суд доходить висновку про те, що є підстави для визнання спірного будинку об'єктом права спільної власності подружжя з визначенням за кожною зі сторін рівних часток у праві власності на нього.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 551грн.20коп. (а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551грн.20коп. підлягає стягненню з відповідача на її користь.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 14, 57-60, 64, 88, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя, - задовольнити.

Визнати житловий будинок №104 по вулиці Миру в селі Новоселиця Татарбунарського району Одеської області об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та дворовими спорудами №104 по вулиці Миру в селі Новоселиця Татарбунарського району Одеської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та дворовими спорудами №104 по вулиці Миру в селі Новоселиця Татарбунарського району Одеської області.

Право спільної сумісної власності на житловий будинок №104 по вулиці Миру в селі Новоселиця Татарбунарського району Одеської області - припинити.

Стягнути з ОСОБА_2, 21 березня 1970року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 551 (п'ятисот п'ятдесяти однієї) гривні 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: