Справа № 371/1165/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/1574/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 29 15.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної організації.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у вересні 2016 року до Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернувся виконуючий обов'язки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4 та просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини 33 179 гривень 91 копійку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок дій відповідачів, пов'язаних із незаконним звільненням ОСОБА_5 з посади завідувача лікарні - лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, позивачу завдано матеріальних збитків на суму 33 179 гривень 91 копійки.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини матеріальні збитки в розмірі 33 179 гривень 91 копійку, а також судові витрати в сумі 4378 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, всупереч наявним в матеріалах справи доказам, прийшов до хибного висновку про те, що ОСОБА_3 не є винним солідарно із ОСОБА_2 в незаконному звільненні з роботи ОСОБА_5 Крім того, вважає, що в порушення норм ч. 4 ст. 136 Кодексу законів про працю, суд першої інстанції ухвалив рішення на користь позивача за відсутності у останнього цивільної правосуб'єктності на звернення до суду із даним позовом. Також вважає необґрунтованим включення судом до розрахунку суми стягнення грошових коштів в розмірі 8 170,81 грн. - «Нарахування на оплату праці».

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника управління ветеринарної медицини в Миронівському районі Київської області від 15 січня 2015 року № 3 відповідача ОСОБА_2 було призначено виконуючим обов'язки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з 16 січня 2015 року (а.с. 14).

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року (ЄУН 371/815/15-ц) встановлено, що виконуючий обов'язки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_2 своїм наказом від 06 квітня 2015 року № 69 звільнив ОСОБА_5 з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини (а. с. 24-29).

Цим же рішенням, Миронівський районний суд Київської області визнав наказ виконуючого обов'язки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_2 від 06 квітня 2015 року № 69 про звільнення ОСОБА_5 з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини незаконним та поновив його на цій посаді, при цьому стягнувши з Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22509 гривень 10 копійок, судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок та 2500 гривень судових витрат.

Вказане рішення суду набрало законної сили 27 листопада 2015 року.

Відповідно до відомості Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про заробітну плату поновленого на роботі ОСОБА_5, йому в грудні 2015 року нараховано 22509 гривень 10 копійок, з яких без урахування податків, зборів та обов'язкових платежів виплачено 16796 гривень 30 копійок (а.с. 32).

Платіжним дорученням від 28 грудня 2015 року за № 41 Миронівська районна державна лікарня ветеринарної медицини сплатила до податкових органів Київської області за компенсацію заробітної плати ОСОБА_5 за 2015 рік в розмірі 8170 гривень 81 копійку (а.с. 34).

04 серпня 2016 року за № 253 Миронівська районна державна лікарня ветеринарної медицини виплатила ОСОБА_5 згідно вищезазначеного рішення суду 243 гривні 60 копійок сплаченого ним судового збору, що також підтверджено платіжним дорученням (а.с. 35).

05 вересня 2016 року за № 288 Миронівська районна державна лікарня ветеринарної медицини виплатила ОСОБА_5 згідно вищезазначеного рішення суду 2500 гривень понесених ним судових витрат, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 33).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленим, що внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_2, який використовуючи своє службове становище, будучи виконуючим обов'язки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини 06 квітня 2015 року незаконно звільнив ОСОБА_5 з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, чим спричинив Миронівській районній державній лікарні ветеринарної медицини шкоду в загальному розмірі 33 423 гривні 51 копійку (22509,10+2500+8170,81+243,60=33423,51).

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ст. 134 ч.1 п.8 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 і статті 237 КЗпП матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій.

Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року встановлено факт незаконного звільнення виконуючим обов'язки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_2 завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_5.

Як випливає зі змісту ст. 130 КЗпП, підставою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є наявність прямої дійсної шкоди. ЇЇ визначення дано у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 р. № 14, відповідно до якого під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для роботодавця провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві (тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків) грошові виплати. Таким чином, до категорії прямої дійсної шкоди належать недостача, втрата, знищення чи псування матеріальних цінностей; витрати на ремонт пошкодженого майна; суми стягнутих штрафів; оплата вимушеного прогулу (що стався, наприклад, внаслідок невиконання винним працівником його трудових обов'язків) іншого працівника; витрати, спричинені незаконними або необґрунтованими виплатами (переплатами) за господарськими договорами, на користь державного або місцевого бюджетів, спеціальних фондів, коли можливість стягнення таких виплат (переплат) з організацій, які їх одержали, втрачена, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання судового рішення від 16.11.2015 року ОСОБА_5 був поновлений на посаді, для виплати йому коштів за вимушений прогул Миронівська районна державна лікарня ветеринарної медицини направила до державної фіто санітарної служби України листа для збільшення видатків лікарні на загальну суму 30 679,91 грн., в цю суму входить КЕКВ (код економічної класифікації видатків) 2111 «Заробітна плата» в сумі 22509,10 грн. та КЕКВ 2120 «нарахування на оплату праці» в сумі 8 170,81 грн. По зазначеному листу на рахунок лікарні було перераховано 30 679,91 грн. (а.с. 31), після чого ОСОБА_5 було нараховано і виплачено 25 009,10 коп., 2500 грн. - судових витрат. А сума 8170,81 грн. по КЕКВ 2120, відповідно до вимог законодавства України, була сплачена до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ державної фіскальної служби в Київській області, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 253 від 04.08.2016р. (а.с. 34)

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розмір дійсної прямої шкоди, завданої позивачу становить 33 423 гривні 51 копійку (22509,10+2500+8170,81+243,60=33423,51).

Колегія суддів апеляційного суду вважає також обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для солідарного стягнення заподіяної шкоди з відповідачів, оскільки відповідач ОСОБА_3, працюючи начальником управління ветеринарної медицини в Миронівському районі і головним державним інспектором ветеринарної медицини, відповідно до своїх повноважень, не мав відношення до звільнення завідувача Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Докази здійснення ОСОБА_3 тиску на відповідача ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_5 матеріалами справи не підтверджені. Тому підстави для покладення на відповідачів солідарного обов'язку по відшкодуванню шкоди відсутні.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача правосуб'єктності на звернення до суду із даним позовом в силу положень ч. 4 ст. 136 КЗпП України.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

На думку колегії суддів, норми вказаної статті не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки на час звернення Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини до суду із вказаним позовом відповідач ОСОБА_2 звільнений з посади в.о. начальника у зв'язку із неналежним виконанням службових обов'язків. (а.с. 21)

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: