Справа №705/4830/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючої-судді ОСОБА_1
при секретарі Щербаковій Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
- прострочивши сплату відсотків за користування кредитом за період з 26.06.2013 року по 13.08.2015 року в сумі 9459,36 грн.
Відповідно до п.п.7.3.2.1 Кредитного договору сторони домовилися про те, що будь-яке порушення відповідачем умов кредитного договору повинно розглядатися як істотне порушення договору, яке надає право позивачу в порядку, передбаченому кредитним договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобовязань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитним договором. В звязку з порушенням умов кредитного договору на адресу відповідача листом №3534/1-2.8 направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка не була виконана відповідачкою у визначений строк. Позивач в позові зазначає, що зважаючи на зазначені порушення відповідачем умов кредитного договору, позивач набув право вимоги до відповідача, а у відповідача згідно п.2.6.1 Кредитного договору та п.п.7.3.2.1, 7.3.2.2., 7.3.3.5. виникло зобовязання достроково повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. Згідно з п. 5.1 кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення кредиту та або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Згідно п.7.1. кредитного договору, на підставі ст. 259 Цивільного кодексу України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених цим Договором, встановлюється у 3 (три) роки. В звязку із заборгованістю позичальника по сплаті кредиту та процентів, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України позичальник зобовязаний сплатити суму кредиту та процентів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений кредитним договором. В позові вказано, що у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2, станом на 13.08.2015 року, має заборгованість перед позивачем, яка становить 117 986,46 (сто сімнадцять тисяч девятсот вісімдесят шість) гривень 48 копійок, з яких:
-54 358 грн.71 коп. сума заборгованості за кредитом;
-13 608 грн.66 коп. - заборгованість за простроченим кредитом;
-143 грн.79 коп. 3% річних, нарахованих в звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту;
-1933 грн.47 коп. інфляційні витрати(кредит);
-981 грн.84 коп. поточна заборгованість за відсотками;
-9459 грн.36 коп. прострочена заборгованість за процентами;
-103 грн.13 коп. 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобов'язань щодо повернення відсотків;
-1395 грн.94 коп. інфляційні витрати(проценти);
-20 985 грн.79 коп. борг по комісії за обслуговування кредиту;
-15 015 грн.79 коп. пеня за Кредитним договором.
Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТВ Банк» заборгованість в розмірі 117 986, 46 грн. за кредитним договором та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31.08.2015 р. дану цивільну справу було визначено до розгляду судді Горячківській Л.В.
21 січня 2016 року ухвалою Уманського міськрайонного суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за клопотанням відповідача ОСОБА_2, було призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено ряд питань, на які потрібно отримати відповіді та зупинено провадження по справі.
18.05.2016р. на адресу суду надійшло з Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз повідомлення про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи за № 4441/16-45 від 11.05.2016р. у звязку із незадоволенням клопотання судового експерта про надання документів, необхідних для проведення експертизи , а також не здійснення попередньої оплати вартості дослідження.
02.06.2016р. ухвалою Уманського міськрайонного суду провадження по вищевказаній справі було відновлено.
Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2016р. справу передано на розгляд судді Уманського міськрайонного суду Черниш Т.О., суддя Уманського міськрайонного суду Горячківська Л.В. відсторонена від посади судді.
Згідно розпорядження від 06 лютого 2017 року (№ 143/17) за підписом керівника апарату Уманського міськрайонного суду, проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, оскільки у судді Уманського міськрайонного суду Черниш Т.О. закінчився пятирічний термін повноважень судді.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2017 року - справу передано для розгляду судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В.
В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи,- не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. При цьому, на адресу суду 13.11.2015р. надали пояснення щодо заперечень ОСОБА_2 на позовну заяву та вказували, що на підтвердження суми боргу станом на 13.08.2015р. Банком у додатках до позовної заяви надано обґрунтований розрахунок заборгованості з зазначенням окремо сум боргу за кредитом, процентами, інфляційними витратами, 3% річних та пенею, також до розрахунків додано таблиці, в яких детально розписано суми та дати виникнення простроченої заборгованості. В Поясненнях вказано, що відповідач з вказаним розрахунком ознайомлена, суму боргу по суті не заперечує, доказів на підтвердження погашення суми більшої, ніж зазначено в розрахунку боргу не наводить, в запереченні також відсутні докази чи альтернативні розрахунки, які б свідчили про іншу суму заборгованості відповідача за кредитним договором перед Банком. Також, в Поясненнях вказано, що з 23.01.2015 року заборгованість за кредитним договором ОСОБА_2 взагалі не погашається. Крім того, неналежне виконання зобовязань за кредитним договором допускалося протягом 2013-2015 років, починаючи з 26.06.2013р. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи,-в судове засідання не зявилася, однак на адресу суду подала заяву, в якій просила допустити в якості її представника- адвоката ОСОБА_3 Крім того, на адресу суду відповідачем було подано заперечення, в якому вона вказувала, що вимоги ПАТ «ВТБ Банк» є безпідставними, оскільки надані документи суперечать його вимогам та доводам. В запереченні вказано, що у відповідності до розрахунків заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, проведеними головним економістом Центру супроводження клієнтських операцій ПАТ «ВТБ Банк», прострочення кредиту мало місце лише з січня місяця 2015 року, а не з червня 2013 року, як про це вказує позивач, отже розмір прострочення сплати кредиту та відсотків за користування кредитом не відповідають розрахункам реальної заборгованості, хоча дійсно ОСОБА_2 отримала кредит у позивача, про що не заперечує, але вважає, що в порушення вимог п.4.8 Кредитного договору позивач, змінюючи черговість виконання зобовязання відповідача за вказаним договором не повідомив письмово останню про таку зміну, що призвело до заборгованості, що виникла та непорозуміння між Банком та Клієнтом. Намагання ОСОБА_2, як відповідача по справі, урегулювати питання заборгованості, лишилися без розгляду, на сьогоднішній день ОСОБА_2 готова розірвати вищевказаний Кредитний договорі та виконати відповідні зобовязання, передбачені чинним законодавством України з умовою дотримання відповідних зобовязань стороною ПАТ «ВТБ Банк». В запереченні відповідач вказує, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи,-в судове засідання не зявився. При цьому, у судове засідання призначене на 03.11.2016р.року о 11 год. 00 хв. представник відповідача ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення судового засідання, - не зявився, одночасно надавши заяву про перенесення розгляду справи у звязку зі його зайнятістю в іншому судовому процесі в Жашківському районному суді Черкаської області. У судове засідання призначене на 12 січня 2017 року о 09 год. 30 хв. представник відповідача ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення судового засідання, - не зявився, одночасно надавши заяву про перенесення розгляду справи у звязку зі відрядженням з м.Умань. Доказів на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання представником відповідача до відповідних заяв додано не було. Таким чином, суд приходить до висновків, що представник відповідача ОСОБА_3 був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, однак зловживаючи своїми процесуальними правами у судове засідання не зявився. Таку поведінку та відношення до своїх процесуальних прав та обовязків зі сторони представника відповідача, суд розцінює як прояв повного правового нігілізму ( ігнорування вимог закону, цінності права, зневажливе ставленням до правових принципів).
Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази подаються, як правило, в оригіналі. Якщо подано копія письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.
Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.
Згідно п.4.3 Кредитного договору сторони дійшли згоди, що кредит повертається, а проценти та комісія мала сплачуватися відповідачем 12 числа кожного місяця у відповідності до Графіка, який є невідємною частиною Договору та включає в себе суму що місячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості та реальної процентної ставки.
Відповідно до п.п.2, 6.1 Кредитного договору, відповідач, підписавши договір підтвердила своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ БАНК», з якими ознайомилася, погодилася та зобовязувалася виконувати вимоги Правил та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Банку.
Відповідно до п.7.3.3.1 Правил відповідач зобовязаний повернути Банку отриманий Кредит, сплатити нараховані проценти та щомісячну комісійну винагороду, у повному обсязі виконувати інші зобовязання в порядки та строки, встановлені Договором.
Згідно до вимог п.6.2, 6.3 Кредитного договору, підписанням цього Договору відповідач підтвердила, що вона перед укладанням цього Договору письмово ознайомлена з інформацією про особу і місцезнаходження Банку, про умовами кредитування, погодилася з діючими умовами банківських та супутніх послуг, які сплачуються відповідачем відповідно до Графіку згідно з додатком, який є невідємною частиною цього Договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню Кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості Кредиту та реальної процентної ставки.
В звязку з порушенням умов кредитного договору на адресу відповідача листом №3534/1-2.8 направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка не була виконана відповідачкою у визначений строк.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти ) у строк і в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Згідно з вимогами ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Станом на 13.08.2015 року ОСОБА_2 має заборгованість, яка становить 117 986,46 (сто сімнадцять тисяч девятсот вісімдесят шість) гривень 48 копійок.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Керуючись правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена справі № 6-1206цс15 (Постанова від 23.09.2015 року) відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів.
Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, крім того, доказів на підтвердження погашення суми більшої, ніж зазначено в розрахунку боргу відповідач не наводить, в запереченні також відсутні докази чи альтернативні розрахунки, які б свідчили про іншу суму заборгованості відповідача за кредитним договором перед Банком.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення в повному обсязі.
Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Тому документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем при подачі позовної заяви повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 16,509, 526, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88,208, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України , суд -
Позов Публічного Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір в розмірі 1179,86(одна тисяча сто сімдесят девять) грн. 86 коп.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.В. Мазуренко