Ухвала іменем україни
13 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про вселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітнього ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_4, треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про скасування запису державного реєстратора про право власності, скасування реєстрації місця проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення до квартири АДРЕСА_1, посилаючись на їх реєстрацію з неповнолітньою дитиною в цій квартирі та перешкоди відповідача у користуванні квартирою. Оскільки вони зареєстровані у вказаній квартирі, державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру не скасована, а відповідач не відчиняє двері та не впускає їх до квартири, просили вселити їх з малолітньою дитиною до вказаного житла.

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив скасувати запис державного реєстратора про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію за даною адресою місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_3 не має жодних майнових прав на вказане нерухоме майно, а реєстрація порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження спірною квартирою.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Скасовано запис державного реєстратора про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2.

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 на підставі договору міни від 03 грудня 1998 року належала на праві власності квартира АДРЕСА_1, яку він 20 грудня 2005 року подарував ОСОБА_8, а остання 02 серпня 2012 року продала ОСОБА_5

Згідно із сформованою 03 грудня 2015 року інформаційною довідкою № 48965262 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державна реєстрація права власності спірної квартири здійснена: 21 серпня 2012 року - за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. № 2488; 04 березня 2015 року - за ОСОБА_3 на підставі дубліката договору міни від 12 грудня 2014 року, виданого Другою полтавською державною нотаріальною конторою 12 грудня 2014 року взамін договору міни від 03 грудня 1998 року № 1-2762.

Право власності щодо спірної квартири неодноразово було предметом судового розгляду.

Зокрема, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2013 року визнано недійсним договір дарування від 20 грудня 2005 року № 951691, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року вказане рішення скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна від добросовісного набувача відмовлено. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та частково задоволено позов ОСОБА_3, скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та зобов'язано останнього повернути вказану квартиру ОСОБА_3 Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року переглянуто у зв'язку з нововиявленим обставинами та скасовано, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2014 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 серпня 2014 року залишено без змін.

Отже, зазначеними судовими рішеннями підтверджено правомірність договору дарування від 20 грудня 2005 року. укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_8, а також договору купівлі-продажу від 02 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, та набуття останнім права власності на спірну квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що власником спірної квартири є ОСОБА_10 на підставі чинного договору купівлі-продажу, його право власності зареєстровано в установленому законом порядку в державному реєстрі. Позивачі не довели, що набули право користування спірною квартирою, провівши в ній реєстрацію місця проживання.

Задовольняючи зустрічний позов, суд врахував, що спірні правовідносини виникли у зв'язку із цивільним спором про право власності на квартиру між сторонами за наслідками виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року, яким було скасовано державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 і зобов'язано повернути цю квартиру ОСОБА_3 За наслідками вказаного рішення останнім здійснено реєстрацію права власності за собою. Оскільки після скасування зазначеного рішення у зв'язку із його переглядом за нововиявленими обставинами не було застосовано процедуру повороту виконання, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України дійшов висновку про обґрунтованість зустрічного позову, оскільки збереження державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру та реєстрація місця проживання позивачів порушує права власника квартири ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що наведені висновки ґрунтуються на повно з'ясованих фактичних обставинах, належній правовій оцінці та правильно застосованих нормах матеріального і процесуального права.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано зазначав, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, у спосіб, який власник вважає прийнятним, оскільки визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Разом із тим, вирішуючи питання про скасування реєстрації місця проживання, суд, як першої, так і апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 214, 215, 315 ЦПК України не врахували, що Управління державної міграційної служби у Полтавській області участі у судовому провадженні не приймає, відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, та дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи в частині вирішення вимог про зняття з реєстрації, рішення судів першої та апеляційної інстанцій у вказаній частині підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року в частині вирішення вимог ОСОБА_5 про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2 скасувати, справу у вказані частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: Є.П. Євграфова

О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур

О.В. Попович