АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3636/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/1450/17 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін: позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/3636/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про зміну порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про зміну порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Просив, зобов'язати ОСОБА_2, її батьків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її брата ОСОБА_5 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою. Визначити наступні способи його участі у вихованні доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1: побачення щосереди: з 16.00 години до 20.00 години у дошкільному навчальному закладі або за місцем проживання, перебування доньки; 1,3 та 5 суботу місяця з 09.00 години до 20.00 години за місцем проживання, перебування батька; 2,4 неділю місяця з 09.00 години до 20.00 години за місцем проживання та перебування батька; в останні суботу та неділю місяця дитина перебуває в батька по місцю проживання та перебування батька з суботи 09.00 години до 20.00 години у неділю; спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; в день його побачення з донькою, він має право забирати доньку з дому/дошкільного навчального закладу або інших закладів, де на той момент перебуває донька особисто; побачення просив проводити без присутності матері та інших осіб; зобов'язати ОСОБА_2, за два дні до дня його зустрічі з донькою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини та про стан її здоров'я, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто в той самий день настання таких обставин.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_7. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2013 року даний шлюб було розірвано, а донька стала проживати з матір'ю та її сім'єю, після чого почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідування, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні ОСОБА_7: батькові ОСОБА_1, бабусі ОСОБА_8 та встановлено графік зустрічей в присутності матері: І-ІІІ субота місяця з 17.00 години до 20.00 години, ІІ-ІV неділя місяця з 09.00 години до 13.00 години, щосереди з 18.00 години до 20.00 години. Коли він бачиться із донькою, то ОСОБА_2 втручається та своїми діями негативно впливає на стосунки батька та дочки.

Судом неодноразово розглядалась дана справа і останнім рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про зміну порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Змінено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідно до графіку побачень в такі дні:

- щосереди з 16.00 години до 20.00 години у дошкільному навчальному закладі або за місцем проживання, перебування доньки;

- І-ІІІ субота місяця з 09.00 години до 20.00 години за місцем проживання, перебування батька;

- ІІ-ІV неділя місяця з 09.00 години до 20.00 години за місцем проживання, перебування батька;

Допущено можливість щоденного спілкування, до однієї години на день, батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою.

Побачення дитини з батьком, за місцем його проживання, відбуваються без присутності матері дитини.

Побачення дитини з батьком, за місцем його перебування, в разі якщо це місце є відмінним від місця його проживання, відбуваються без присутності матері дитини, з покладанням на ОСОБА_1 обов'язку повідомлення матері дитини ОСОБА_2 про місце перебування малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким встановити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в такі дні: - ІІ-ІV суботу місяця з 13.00 години до 20.00 години за місцем проживання та перебування дитини у присутності матері; -І -ІІІ неділя місяця з 10.00 години до 14.00 години за місцем проживання та перебування дитини, у присутності матері, посилаючись на те, що воно є незаконне, необґрунтоване, ґрунтується на не достовірній інформації та повному з'ясуванні усіх обставин, що мають істотне значення, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що суд керувався висновком органу опіки та піклування, який має рекомендаційний характер. Також, що позивач має право спілкуватися з дочкою та приймати участь у її вихованні, але не так активно, а стосунки між ними мають розвиватися повільно та поступово у звичній для дитини обстановці і у присутності матері. Суд не взяв до уваги пояснення та представлені докази відповідачем, щодо негативної поведінки позивача, який вчиняв насильство в сім'ї на очах дитини. Він взагалі не допомагає дитині матеріально та протягом кількох місяців на протязі року не приходив до неї. Оскільки ОСОБА_1 є конфліктним, схильним до насильства, інколи випиває, а тому дбаючи про інтереси дитини, мати боїться залишати дитину з позивачем на одинці, оскільки вона буде в небезпеці.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу визнали і пояснили, що ними не чиняться перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, однак рішення суду щодо їхнього зобов'язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною не оскаржували.

ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на вік дитини та її ставлення до батька, інтереси дитини, суд припускає цілком можливим короткострокові, в межах одного дня, побачення дитини з батьком, проводити за відсутності матері за місцем проживання та перебування батька. Відмовляючи частково в позові, суд вважав за недоцільне визначати в графіку право на спільний відпочинок дитини з батьком першу половину літніх канікул, тобто проміжок часу в півтора місяця, оскільки невідомо яким чином вплине на дитину тривала розлука з матір'ю, від котрої у дитини надто висока емоційна залежність.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони зроблені відповідно до чинного законодавства та зібраним по справ доказам.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У статті 3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенції) від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 18 Конвенції визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За приписами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї.

Стаття 157 СК України зазначає, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2010 року, під час якого у них народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03 вересня 2013 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області даний шлюб було розірвано та донька стала проживати разом із матір'ю.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та у її вихованні - задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_8 у спілкуванні та у вихованні із дочкою, онукою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено батьку ОСОБА_1, бабусі ОСОБА_8 можливість зустрічей із дочкою та онукою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в такі дні: І-ІІІ субота місяця з 17.00 години до 20.00 години, ІІ-ІV неділя місяця з 09.00 години до 13.00 години, щосереди з 18.00 години до 20.00 години (а.с. 6-7).

Судом встановлено, що вказане рішення суду належним чином не виконувалося, оскільки батько неодноразово звертався до Підволочиського відділу ГУНП Тернопільської області з приводу вчинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.82). Крім цього, під час зустрічей батька з дитиною нерідко виникали конфлікти саме з матір'ю дитини, тому суд з врахуванням стосунків сторін спору, віку дитини, яка подорослішала з часу встановлення попереднього графіку побачень, бажання спілкуватися дитини з батьком, обґрунтовано прийшов до висновку, що слід змінити існуючий графік побачень, а саме зустрічі зробити більш тривалі, без присутності матері.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо негативної поведінки позивача, оскільки як вбачається з вироку Підволочиського районного суду від 27 березня 2015 року, що у визначений судом час, саме під час зустрічі батька з дитиною, виник конфлікт між сторонами по справі, а тому суд з метою уникнення в подальшому конфліктних ситуацій визначив графік побачень без присутності матері.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позивач на зустрічі з дитиною приходить у нетверезому стані і вимагає від дитини насильно особливої уваги з огляду на те, що жодного доказу з приводу цього стороною суду не було представлено.

Крім цього, колегія суддів вважає надуманими доводи ОСОБА_2 щодо того, що дівчинка найбільше потребує спілкування лише з матір'ю і зустрічі повинні проходити у звичних для дитини умовах, тобто за місцем проживання дитини, оскільки як вбачається з листа Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради № 238/01-24 від 03 жовтня 2016 року, що під час зустрічі з батьком ОСОБА_9 вела себе спокійно, не боячись, вільно спілкувалась з ним на загальні теми, у піднесеному настрої, емоційно, позитивно говорить про ОСОБА_1, присутня емоційна близькість. З радістю проводить час з батьком та бабусею (а.с. 73). Також, доводи сторони з цього приводу спростовуються протоколом індивідуального обстеження дитини психологом-консультантом Тернопільського комунального методичного центру науково-освітніх інновацій та моніторингу від 04.09.2017р., з якого видно, що негативних суджень дитини щодо поведінки батька по відношенню до самої дитини, немає; під час роботи з проектною методикою "Дитинство" у дитини прослідковується велике бажання мати повноцінну сім'ю, в якій присутні і батько, і матір. Спостерігалася висока емоційна залежність дитини від матері, й в ході бесіди ОСОБА_7 постійно поглядала на маму, боячись своїми відповідями образити її (а.с.109).

Таким чином, суд при встановленні способу спілкування дитини з батьком, з врахуванням інтересів доньки, дотримався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, тому колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 26 грудня 2017 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак