Ухвала

іменем україни

27 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Вінницька міська рада, про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представ ика ОСОБА_7, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 квітня 2013 року він придбав у ОСОБА_6 47/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0430 га за цією ж адресою.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2014 року визнано незаконним та скасовано рішення Вінницької міської ради від 30 листопада 2012 року № 1043 про передачу безоплатно у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0430 га по АДРЕСА_1, визнано недійсним договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки від 16 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, витребувано земельну ділянку площею 0,0430 га по АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_4, зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні ділянкою.

На теперішній час ОСОБА_5 є власником частини будинку та всієї земельної ділянки по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а ОСОБА_4 є власником інших 47/100 часток житлового будинку, який розташований на цій же земельній ділянці. Вважає, що такий стан речей не відповідає загальним принципам законодавства, що регулює правовідносини в сфері прав на нерухоме майно та прав на землю щодо забезпечення єдності юридичної долі будівлі та земельної ділянки, на якій вона розташована.

Посилаючись на положення статей 120 ЗК України і 377 ЦК України, позивач просив припинити право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0430 по АДРЕСА_1 на якій розміщені належні йому 47/100 частин житлового будинку, визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Із матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 грудня 1997 року № 1416 безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 938 кв. м по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення ОСОБА_5 було видано відповідний державний акт.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 жовтня 2005 року визнано право власності за ОСОБА_6 на 47/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_5 право власності на 53/100 частин цього домоволодіння, визнано частково недійсним рішення Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниці від 13 березня 1991 року № 87 та видане на його підставі свідоцтво про право власності на будинок; встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, виділено в користування ОСОБА_5 - 497 кв. м, ОСОБА_6 - 441 кв. м, встановлено межі земельних ділянок.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 лютого 2012 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 жовтня 2005 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

30 листопада 2012 року Вінницькою міською радою на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 жовтня 2005 року (яке на той час уже було скасовано) прийнято рішення про передачу безоплатно у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 430 кв. м для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення ОСОБА_6 видано відповідний державний акт.

Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 16 квітня 2013 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 47/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1.

Крім того, 16 квітня 2013 року між сторонами укладено договір купівлі- продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0430 га, на якій розташована частина домоволодіння.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2014 року визнано незаконним і скасовано рішення Вінницької міської ради від 30 листопада 2012 року № 1043 про передачу безоплатно у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 430 кв. м по АДРЕСА_1, визнано недійсним договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 цю земельну ділянку.

Отже вказаним рішенням апеляційного суду було відновлено право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 938 кв. м по АДРЕСА_1.

У частині 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі їх придбання, зокрема, за договором купівлі-продажу, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, до набувача права власності на житловий будинок (його частину) переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій він розміщений, лише у тому разі, якщо право власності на цю земельну ділянку мав попередній власник (відчужував майна).

Оскільки рішення Вінницької міської ради від 30 листопада 2012 року № 1043 (на підставі якого ОСОБА_6 набула у власність спірну земельну ділянку) було скасовано рішенням суду, то воно вважається незаконним з моменту його прийняття, а тому до ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 430 кв. м по АДРЕСА_1 не перейшло, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу від 16 квітня 2013 рокуОСОБА_6 не була власником цієї ділянки.

На момент розгляду спору є чинним державний акт про право власності відповідача на спірну земельну ділянку вцілому, цей акт в установленому законом порядку не оскаржений та не скасований.

Також позивачем не наведено обставин, які відповідно до ст. 140 ЗК України можуть бути підставою для припинення права власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун Л.М. Мазур