АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/21/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30,34 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою ,-

в с т а н о в и л а :

02 листопада 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (далі ПАТ «СК «Україна») про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 26 жовтня 2014 року в м. Тальне Черкаської області на вул. Соборна, 115 близько 10 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснюючи маневр повороту ліворуч не надав переваги в русі транспортним засобам, що рухалися в зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілями НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7, автомобілем Ваз д.н.з. А НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 та автомобілем "Рено" д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_9, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_6 зареєстрована в СК "Україна" згідно полісу АІ № 0684446 від 24 травня 2014 року.

Позивач зазначає, що 28 жовтня 2014 року він звернувся у СК «Україна» із заявою про виплату йому страхового відшкодування за пошкоджений у дорожньо - транспортній пригоді, належний йому автомобіль.

11 листопада 2014 року судовий експерт - автотоварознавець ПП ОСОБА_10 виконав автотоварознавче дослідження та склав висновок № 55, згідно якого автомобілю НОМЕР_5 завдано матеріальний збиток в сумі 133961, 36 грн.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн. в дохід держави.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05 січня 2015 року адміністративне стягнення у вигляді штрафу скасовано, накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 місяців.

На неодноразові звернення добровільно відшкодувати матеріальні збитки відповідач відмовлявся, що змусило ОСОБА_7 звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач ОСОБА_7 просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь суму основного боргу в розмірі 83 961,36 грн., витрати від інфляції за період прострочення зобов'язання з 26 жовтня 2014 року по 26 жовтня 2015 року в сумі 43 603,06 грн., 3% відсотка річних за період прострочення зобов'язання з 26 жовтня 2014 року по 26 жовтня 2015 року в сумі 2 525,74 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 400,90 грн..

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 9 лютого 2016 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 62 961 грн. 36 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати по справі в сумі 629,64 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилалася на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що на підставі висновку № 55 від 11 листопада 2014 року вартість матеріального збитку становить 133 961,36 грн., що дорівнює ринковій вартості ідентичного не пошкодженого транспортного засобу, тобто автомобіль вважається фізично знищеним, а ремонт такого транспортного засобу є економічно недоцільним, тобто позовні вимоги в частині визначення матеріальної шкоди необхідно зменшити на суму ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників. Також вважає що позивач свідомо вводить суд в оману, вказуючи на те, що він продав свій автомобіль за 21 000,00 грн. Просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року та направити матеріали справи на проведення експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення збитків, завданих дорожньо - транспортною пригодою, суд першої інстанції виходив з того, що також визнано сторонами по справі, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо транспортної пригоди автомобіля НОМЕР_6, належного позивачу, перевищує його ринкову вартість до дорожньо транспортної пригоди, тому відшкодуванню підлягає сума ринкової вартості даного автомобіля на момент дорожньо транспортної пригоди, відповідно матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля складає 133 961,36 грн. Судом також враховано, що позивач реалізував пошкоджений внаслідок дорожньо транспортної пригоди транспортний засіб за 21 000 грн., що підтверджується даними довідки - рахунку від 23 січня 2015 року. Тому суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачу підлягають матеріальні збитки з вирахуванням суми коштів, отриманих від продажу пошкодженого автомобіля, а саме 83 961,36 грн. 2 1000 грн. = 62961,36 грн.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05 січня 2015 року адміністративне стягнення у вигляді штрафу скасовано, накладено на ОСОБА_6 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 місяців.

Згідно даних постанови ОСОБА_6 26 жовтня 2014 року о 10 год. 40 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_7 в м. Тальне, Черкаська область, по вул.. Соборна, 115, здійснюючи маневр повороту ліворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем НОМЕР_8, під керуванням водія ОСОБА_7, з автомобілем Ваз д.н.з. А НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 та автомобілем "Рено" д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_9, що призвело до пошкоджень чотирьох транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4, 2.3 (б) ПДР України (а.с.7).

Згідно полісу АІ № 0684446 від 24 травня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 зареєстрована в СК «Україна»

Відповідно до висновку № 55 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля "Мітсубісі Лансер" від 11 листопада 2014 року, проведеного судовим експертом -автотоварознавцем ПП ОСОБА_10 за заявою гр. ОСОБА_7 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля НОМЕР_9, складає 133 961, 36 грн.(а. с. 8-22).

30 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року ОСОБА_6 звертався з письмовими пропозиціями, які направлялися рекомендованими листами, до ОСОБА_7 про добровільне відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди (а. с. 48- 52).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року з ПАТ "Страхова компанія "Україна" було стягнуто на користь ОСОБА_7 50 427, 40 грн. матеріального відшкодування та 504, 27 грн. судових витрат (а. с. 89-90).

29 травня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ПАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_7 50 427 грн. 40 коп. матеріального відшкодування та 504 грн. 27 коп. судових витрат (а. с. 24).

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 02 жовтня 2015 року ОСОБА_7 повернуто виконавчий лист у звязку з тим, що майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення згідно акту державного виконавця не розшукано (а. с. 23).

Згідно відповіді регіонального сервісного центру в Черкаській області від 04.02.2016 року власником автомобіля НОМЕР_10 з 10.03.2009 року був ОСОБА_11; 01.11.2013 року автомобіль "Мітсубісі Лансер" д/н. АН 7007 ІО зареєстровано за ОСОБА_7, який 23.01.2015 року було перереєстровано за довідкою рахунком на ОСОБА_12 Інформація про первинну реєстрацію автомобіля "Мітсубісі Лансер", 1.6, 2008 року кузов № НОМЕР_11 та наявність дорожньо транспортної пригоди щодо нього в Єдиному державному реєстрі (НАІС) відсутня (а. с. 95-100).

Позивач ОСОБА_7, звертаючись до суду із даним позовом до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, завданих дорожньо - транспортною пригодою, посилався на те, що страховою компанією ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну встановлено в розмірі 50 000 грн., а даних коштів недостатньо для повного відновлювального ремонту належного йому автомобіля, а відповідач ОСОБА_6 відмовився добровільно відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 360 7 ЦПК України правова позиція Верховного Суду України, яка є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень та для всіх судів України викладена в постанові ВС України від 04 червня 2014 року (справа № 6-49цс14), в якій вказано, що системний аналіз Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

В пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01 березня 2013, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" (далі Постанова № 4) розяснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.

Відповідно до висновку експерта № 990/16-23 судової автотоварознавчої експертизи від 10 січня 2017 року, проведеної згідно ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_12, внаслідок дорожньо транспортної пригоди від 26 жовтня 2014 року, в цінах на момент дорожньо транспортної пригоди становить 138 167,25 грн.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_12, внаслідок дорожньо транспортної пригоди від 26 жовтня 2014 року, в цінах на даний час становить 188 528,00 грн.

Визначити утилізаційну вартість автомобіля НОМЕР_12, після дорожньо транспортної пригоди , яке сталося 26 жовтня 2014 року неможливо, у звязку з відсутністю інформації, де та на якому спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, проводило його діагностування та дефектування, відсутність інформації про стан придатних до використання технічно справних його складників.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про призначення повторної автотоварознавчої експертизи, тому ухвалою колегії суддів від 31 січня 2017 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з вказаних в ухвалі мотивів.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат від інфляції та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки в силу ст. 625 ЦК України, положення останньої не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :