Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/172/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

19.01.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Єгорової С.М., Дуковського О.Л.,

за участю секретаря Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи відділу Держгеокадастру в Устинівському районі Кіровоградської області про визнання договору оренди землі недійсним,-

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог відділу Держгеокадастру в Устинівському районі Кіровоградської області, про визнання договорів оренди землі недійсними. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 7,38 га та 7,01 га, що розташовані на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. Зазначені земельні ділянки перебували в користуванні ОСОБА_2 на підставі договорів оренди земельних ділянок, що були укладені строком на 3 роки. Вказав, що примірники договорів у нього не збереглися. Наприкінці 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому належних земельних ділянок, на що йому було повідомлено про існування договорів оренди землі, які були укладені між ним та ОСОБА_2 20 квітня 2012 року строком на 10 років, та відмовлено в поверненні земельних ділянок до закінчення строку дії цих договорів.

Посилаючись на те, що оспорювані договори він не підписував та не уповноважував на їх підписання інших осіб, позивач просив визнати ці договори недійсними.

Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 розєднано та виділено у самостійне провадження вимогу про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 20 квітня 2012 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему в Устинівському районі Кіровоградської області 03 травня 2012 року за № 01502.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 20 квітня 2012 року, укладеного між сторонами та зареєстрованого у відділі Держкомзему в Устинівському районі Кіровоградської області 25 квітня 2012 року за № 01465. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч.1 ст. 93 ЗК України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 7,38 га, що розташована на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серії ІІ-КР № 027778 виданого 10 грудня 2001 року /а.с.9/. 20 квітня 2012 року між сторонами укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, відповідно до умов, якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку. Договір укладено на 10 років /а.с.5-6/.

Відповідно до висновку експерта № 1461 судово-почеркознавчої експертизи складеного 10 жовтня 2016 року, підписи від імені «ОСОБА_3І.» в розділі «Реквізити сторін» від імені «Орендодавець» в договорі оренди землі від 20 квітня 2012 року, державна реєстрація 25 квітня 2012 року виконані не самим ОСОБА_3, а іншою особою /а.с.68-70/.

Згідно довіреності від 16 січня 2012 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_4 бути його представниками з питань укладання чи розірвання договорів оренди належних йому земельних ділянок № 332 площею 7,38 га та № 333 площею 7,01 га, що розташовані на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, та надав право, зокрема підписувати від його імені договори оренди земельних ділянок, визначаючи при цьому всі істотні умови цих договорів на свій розсуд. Довіреність видана на три роки і зберігає чинність до 16.01.2015 року /а.с.95/.

Частиною 1 статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ст. 244 ЦК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2. та представник відповідача у письмовому поясненні вказали, що договір оренди землі був підписаний дружиною відповідача - ОСОБА_4, якій на підставі довіреності позивачем було надане таке право.

Проте, зі змісту оспорюваного договору не вбачається, що цей договір був підписаний саме ОСОБА_4, оскільки в тексті договору відсутня будь-яка інформація про довірену особу - ОСОБА_4, а сам підпис читається як «ОСОБА_3І.» (а.с. 5-6). Оскільки встановлено, що ОСОБА_3 спірний договір не підписував, вказане свідчить про підроблення підпису ОСОБА_3 не встановленою особою.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність волевиявлення позивача на укладення оспорюваного правочину.

Також не знайшли свого підтвердження доводи викладені в апеляційній скарзі щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Як убачається з матеріалів справи, позивач дізнався про порушення його прав після отримання копії оспорюваного договору, направленого відділом Держгеокадастру в Устинівському районі Кіровоградської області на його адресу 23.12.2015 року /а.с.11/.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

Дані обставини відповідачем не спростовані, оскільки не підтвердженні належними доказами.

Згідно частиною 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для його скасування не вбачає.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: