Провадження № 4-с/592/3/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Чайки Т.В., розглянув у відкритому судовому зсіданні в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, -

встановив:

Представник скаржника вимоги скарги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.10.2003 року квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.11.2003 року право власності на квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 жовтня 2014 року за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 визнано право власності по 1/2 частині за кожним у квартирі АДРЕСА_2, та залишено у спільній частковій власності. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову у іншій частині за необґрунтованістю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат у сумі 387 грн. 43 коп.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області від 18.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 жовтня 2014 року в даній справі скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину за кожним у квартирі АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 53125 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_3. Після фактичної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вказаної суми припинити її право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та визнати на цю частку право власності за ОСОБА_1.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 жовтня 2014 року в даній справі змінено в частині стягнення судових витрат, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 265 грн. 63 коп., а також витрати на правову допомогу в сумі 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 265 грн. 63 коп.

Після винесення вказаних рішень право спільної часткової власності за власниками не було зареєстровано. Квартира так і залишилася у спільній сумісній власності

Надалі Ковпаківським районним судом м. Суми 02.12.2014 р. було видано виконавчий лист відповідно до якого вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 53125 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини в квартирі АДРЕСА_3, витрати по сплаті судового збору в сумі 265,63 грн. витрати на правову допомогу в сумі 700 грн. судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 265 грн. 63 коп.

05.01.2015 року державним виконавцем Нежевело О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 46064693), при цьому державний виконавець всупереч ЗУ «Про виконавче провадження » склав усю суму боргу та виключив частину зобовязання, а саме про те що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягується 53125 грн. саме в рахунок компенсації вартості 1/2 частини в квартирі АДРЕСА_3 вказавши лише що з боржника стягується борг у сумі 54356,26 грн.

22.04.2015 року державним виконавцем Нежевело О.О. згідно акту проводиться опис та арешт майна боржника. Описується та арештовується 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_4, яка нібито належить боржнику ОСОБА_1

Після ознайомлення 28.10.2016 р. з матеріалами ВП № 46064693 було зясовано:

Відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.03.2015 року сформованої державним виконавцем Нежевело О.О. було зясовано, що квартира за адресою: АДРЕСА_5, зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_2 і ОСОБА_1. Тобто, боржник не володіє 1/2 квартири.

Постанова про арешт майна боржника на момент опису 22.04.2015 року державним виконавцем Нежевело О.О. відсутня.

Також, невідомо з яких підстав та з якого часу виконавче провадження виконує державний виконавець Колос Р.В.

Але, як стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, державний виконавець Колос Р.В. 29.07.2016 року виносить постанову про арешт всієї квартири за адресою: АДРЕСА_4, при цьому вказуючи в постанові, що вся квартира належить особисто боржнику, хоча відповідно до інформаційної довідки від 23.08.2016 року яка їм сформована після винесення постанови про арешт, вказана квартира зареєстрована на праві спільної сумісної власності. Вказану постанову про арешт майна державний виконавець Колос Р.В. не доводить до відома боржника.

Ще до зясування обставин, щодо права власності боржника на квартиру та винесення постанови про арешт його майна державний виконавець Колос Р.В. своєю постановою від 02.07.2016 року призначає експерта для оцінки квартири, не доводячи дану постанову до відома боржника.

Згідно наявної в матеріалах справи експертної оцінки від 05.07.2016 року, а не 04.07.2016 року як вказує в матеріалах справи державний виконавець вказано, що квартира знаходиться у спільній частковій власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а саме по 1/2 за кожним, хоча відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.10.2003 року, яке наявне в самому висновку, квартира належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Згідно заявки на реалізацію арештованого державним виконавцем майна, направленого на імя директора СФ ДП «Сетам» ОСОБА_3О від 29.07.2016 року, в додатках додано постанову про арешт майна від 29.07.2016 згідно якої арештована вся квартира, а пропонується реалізувати 1/2 квартиру. Згідно довідки вказаної в додатку «станом на 29.07.2016 року сторони по виконавчому провадженню результати експертної оцінки не оскаржували», але по перше вказана довідка датована 15.06.2016 року, тобто, ще до проведення експертної оцінки 05.07.2016 року, по друге про результати експертної оцінки боржник не був повідомлений належним чином. І не мав змоги, а ні ознайомитися з нею, а ні оскаржити її.

15.02.2016 року державний виконавець Колос Р.В. виносить постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% з усіх сум, що належить до виплати боржнику та надсилає її на виконання за місцем мешкання боржника. Після чого з боржника відраховують з заробітної плати відповідні кошти на користь стягувача.

Відповідно до заяви стягувача від 01.02.2016 року відрахування проводяться з заробітної плати боржника, тобто державний виконавець не повинен був вчиняти дії, щодо оцінки майна боржника та направляти майно боржника на продаж, враховуючи волю стягувача на відрахування з заробітної плати боржника.

Крім цього, державний виконавець, зважаючи на зміст вимог також і Цивільного кодексу України, має звернутись до суду із поданням про виділення частки майна боржника в натурі.

Відповідно до теперішнього часу на вказану вище квартиру зареєстроване право спільної сумісної власності. Відповідно до рішення суду встановлено право спільної часткової власності, але право спільної часткової власності за власниками не зареєстроване відповідно до ст. 334 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, враховуючи вище викладені обставини в матеріалах виконавчого провадження достатньо порушень з боку державного виконавця Колос Р.В., направлених на незаконне відчуження 1/2 квартири, а саме: держаний виконавець ОСОБА_4 не мав права вчиняти будь які дії, щодо виконавчого провадження не прийнявши його до свого провадження; з будь якими своїми діями, або постановами, наявними в матеріалах виконавчого провадження державний виконавець Колос Р.В. не знайомив боржника; в реєстрі прав власників нерухомого майна відсуне зареєстроване право власності на 1/2 квартири за боржником.

Враховуючи рішення Апеляційного суду Сумської області від 18.11.2014 року де з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 53125 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_6, і що після фактичної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вказаної суми буде припинено її право власності на 1/2 частину квартири № 16 по вул. Праці. 31 в м. Суми та визнано на цю частку право власності за ОСОБА_1, то після того як згідно прилюдних торгів ОСОБА_2 зареєструє за собою право власності на 1/2 квартири, та отримає кошти. ОСОБА_1 стане знову власником тільки 1/2 квартири. ОСОБА_5 ОСОБА_2 зареєструє за собою право власності на всю квартиру та відчужить її.

Тобто, якщо таким чином буде виконано виконавче провадження виконати рішення Апеляційного суду Сумської області від 18.11.2014 року, за яким було видано виконавчий лист буде неможливим.

Тому, з врахуванням викладених обставин дії державного виконавця незаконні, а права власності позивача підлягають захисту.

Тому представник скаржника просить визнати протиправними дії державного виконавця Колос Романа Володимировича направлені на реалізацію 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_4, та скасувати її реалізацію, як арештованого майна боржника ОСОБА_1.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Судом неодноразово пропонувалось представнику скаржника уточнити вимоги скарги, перелічити конкретні дії та бездіяльність державного виконавця, які він вважає незаконними, зазначити час з якого боржнику стало відомо про порушення своїх прав з боку державного виконавця, але відповідні уточнення до скарги суду не надходили.

Державник виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги не визнав та заперечив них. Просив в задоволенні скарги відмовити.

ОСОБА_6, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала письмовий відзив на скаргу в якому зазначила, що з вимогами скарги не погоджується та вважаємо їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

05.01.2015 ОСОБА_7 подано заяву до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження, в якій вона просить стягнути з ОСОБА_1 53125 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_6, витрати по сплаті судового збору в сумі 265 грн. 63 коп., витрати на правову допомогу в сумі 700 грн., а також судовий збір на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 265 грн. 63 коп., відповідно до виконавчого листа, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, виданого 02.12.2014 року за № 592/7793/14-ц.

Того ж дня відкрито виконавче провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої надіслано сторонам для відома та до виконання.

15.02.2016 року держаним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, відповідно до повідомлення стягувача про отримання боржником заробітної плати в КП «Електроавтотранс».

Відповідно до заяви стягувача про звернення стягнення на заробітну плату боржника, ОСОБА_7 не вказує в заяві проводити стягнення без застосування заходів примусового стягнення.

Відповідно до виконавчого листа, за вищезгаданим виконавчим провадженням сума стягнення перевищує три мінімальні розміри заробітної плати.

Тому цілком логічним та законним було рішення державного виконавця щодо реалізації нерухомого майна боржника для реального виконання рішення суду.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області, справа № 592/7739/14- ц, від 18.11.2014 року, визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, тобто боржник має на праві приватної власності нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення.

22.04.2015 державним виконавцем Нежевело О.О. відділу державної виконавчої служби СМУЮ, описано і накладено арешт на таке майно: 1/2 частини квартири АДРЕСА_7 що належить ОСОБА_1. Боржник у присутності понятих особисто розписався в даному акті.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які відомості щодо оскарження акту опису і арешту майна боржника від 22.04.2015 року. Тобто боржник жодним чином не заперечував державному виконавцю у реалізації належної йому частини квартири для реального виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» - державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 05.01.2015 року, тобто відповідно до вищевказаної норми постанова про закінчення або про повернення виконавчого документа стягувачеві мала бути винесена 05.07.2015 року.

01.10.2016 в порядку вимог «Тимчасового порядку реалізації арештованого майна», було проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: 1/2 частини квартири посімейного заселення (кімната в гуртожитку) на 2-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, що належить ОСОБА_1 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 при примусовому виконанні виконавчого провадження ЄДРВП № 46064693, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 201921 від 01.10.2016 року, переможцем торгів стала ОСОБА_7.

Для участі в електронних торгах учасник проходить процедуру реєстрації на Веб-сайті, сплачує гарантійний внесок у розмірі 5 % від стартової ціни лота на рахунок Організатора, подає заявку на участь в електронних торгах за формою, розміщеною на Веб-сайті, та виконує інші вимоги, визначені Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна.

Варто зауважити, що учасником та переможцем відповідних електронних торгів могла стати будь-яка особа, яка б виявила бажання викупити 1/2 частину квартири, яка відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області, справа № 592/7739/14-ц, від 18.11.2014 року визнана за ОСОБА_1 (тобто та частина, яка належить саме боржнику, а не та частина, яка належить ОСОБА_2, яка після повної сплати заборгованості має перейти у власність до ОСОБА_1), на електронних торгах, організатором яких є Державне підприємство «СЕТАМ» міністерства юстиції України.

До того ж, вважаю за необхідне звернути увагу суду на наступні обставини:

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їх права та обовязки.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувачі і боржники. Вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь в проведенні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуватись іншими правами, наданими вказаним Законом.

Крім того, аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження», свідчить про те, що державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (аукціонів) з реалізації майна, на яке звернуто стягнення.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18,24-27. 32.33.55. 57 цього Закону), то, такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. З ст. 32, ч. З ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону) й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів (аукціонів) недійсними.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 24.10.2012 року, у справі № 6-116пс12. яка у відповідності до ч.2 ст. 214 та п.1 ч.1 ст. 355 ІІПК України, є обовязковою для суду, який розглядає цивільну справу.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу - 72600064) від 09.11.2016, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_8, Сумського міського нотаріального округу, Сумської області - обєкт нерухомого майна, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 належить на праві приватної власності ОСОБА_7. Підставою виникнення права власності є:

- свідоцтво про право власності, серія та номер: 2654, виданий 08.11.2016, видавник ОСОБА_8, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу.

- свідоцтво про право власності, серія та номер: бн, виданий 02.10.2003, видавник: Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради.

Рішення суду, серія та номер: 592/7739/14-ц, виданий 22.11.2014, видавник: Ковпіківський районний суд м. Суми.

З огляду на те, що скаржником не надано жодних належних доказів недійсності оскаржених ним правочинів, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, тому просить суд відмовити у задоволенні скарги за необґрунтованістю.

Суд, дослідивши докази по справі вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду 22.1.2014 року було видано виконавчий лист (а.с.12) про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 53125 грн. в рахунок компенсації вартості її частки квартири та судові витрати.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися протягом певного терміну до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

06.01.2015 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. 22 04.2015 року складено акт опису та арешту майна -1/2 частини спірної квартири належної ОСОБА_9 Під час вказаної виконавчої дії був присутній боржник ОСОБА_10 Боржник ОСОБА_10 неодноразово повідомляв державного виконавця, що в квартирі відсутні будь-які його речі на які можливо звернути стягнення. Майже за два роки виконавчого провадження з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 було стягнуто лише 10 частину його загальної заборгованості за рішенням суду. Вказані обставини не оспорювались жодною зі сторін судового спору.

Ні рішенням суду, ні законодавством не встановлено обмежень на звернення стягнення на частину квартири належну боржнику ОСОБА_10 Фактично рішення суду повязано з виконанням певних умов припинення права власності на частку квартири ОСОБА_2 після стягнення з ОСОБА_1 на її користь певної суми. визнання за ним права власності на частку квартири після завершення стягнення з нього на користь іншої особи.

Доводи представника особи, що подала скаргу стосовно того, що була порушена процедура продажу спірної частини квартири на прилюдних торгах, боржник не своєчасно повідомлявся про вказані дії, суд не вважає обґрунтованими, оскільки акт опису та арешту майна складався 22.04.2015 року в присутності боржника, йому 29.07.2016 року надсилалась копія постанови про арешт частини квартири, 10.10.2016 року представник ОСОБА_10 ознайомився з матеріалами справи. В матеріалах справи виконавчого провадження, яке оглянуто в судовому засіданні в наявності копія повідомлення від 12.07.2016 року в якій зазначена ринкова вартість частини квартири. ОСОБА_10 всупереч вимог ст. 10, 62 ЦПК України не надав суд будь-яких відомостей про конкретні дії державного виконавця, які він оскаржує, ні заявив про поважність причин пропуску на їх оскарження та поновлення цього строку.

Виходячи з вищезазначеного суд вважає доводи скарги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.01.2017 року.

Суддя Б.В. Хитров