АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/218/2017 Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е. Доповідач Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року січня місяця 11 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
за участю секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_7 звернулася до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.02.1995 р. ОСОБА_7 належить житловий будинок АДРЕСА_1. У вказаному будинку разом із позивачкою зареєстровані її син ОСОБА_8, онучки ОСОБА_9, ОСОБА_10, та колишня невістка ОСОБА_5, яка вселилася та зареєструвалася в цьому будинку ще за час спільного подружнього життя з ОСОБА_8

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 31.03.2011 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було розірвано, однак остання продовжує проживати в будинку позивачки. Між сторонами постійно виникають конфлікти, відповідачка використовує майно позивачки на власний розсуд, а також не сплачує комунальні послуги та не допомагає з утриманням будинку.

Посилаючись на обмеження права позивачки у користуванні та розпорядженні житлом, її представник просила усунути перешкоди ОСОБА_7, як власнику даного будинку у користуванні ним шляхом виселення з будинку ОСОБА_5

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_7 у користуванні нерухомим майном шляхом виселення ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам по справі, неналежну оцінку доказів та неправильне застосування норм матеріального права.

На адресу суду від ОСОБА_7 надійшло письмове заперечення, в якому остання, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б підтверджували, що відповідачка є членом сім'ї позивача суду не надано.

Також суд вважав, що відповідачка створює позивачці, як власнику будинку перешкоди у користуванні ним самим фактом реєстрації в будинку, а також тим, що відмовляється з нього виселитись.

Погодитись з таким висновком районного суду колегія суддів не може з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.02.1995 року є власником житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7). Будинок має загальну площу 87 кв.м., а житлову - 55 кв.м. (а.с.9).

За довідкою квартального комітету №9 від 19.09.2016 року за вказаною вище адресою проживають та зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (невістка), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (онука), ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 (онука) (а.с.5). Сторони не заперечують, що на даний час в будинку проживають лише позивачка, її син ОСОБА_8 та відповідачка ОСОБА_5

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 31.03.2011 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, укладений 06.11.1987 року було розірвано (а.с.14).

Відповідно до будинкової книги прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 було зареєстровано в даному будинку 29.12.1987 року (а.с.11-13).

Заявляючи даний позов, ОСОБА_7 посилалася, як на правове обґрунтування, на положення ст. 319, 391 ЦК України, які регулюють поняття, здійснення та захист права власності.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата відповідачем права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим Кодексом підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.

Частинами ч.1, 4 ст.156 Житлового Кодексу визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача можуть бути визнані інші особи, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. ст. 9, 156, 157 Житлового Кодексу сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку має відповідно до ст. 157 Житлового Колексу, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та зазначено в рішенні суду, відповідачка вселилась до спірного житла за згодою його власника, до 2011 року сторони проживали однією родиною, тобто відповідачка була членом сім'ї позивачки. У 2011 році шлюб між відповідачкою та сином позивачки було розірвано, останній пішов з сім'ї, а позивачка та відповідачка продовжували проживати як раніше. На даний час троє дітей відповідачки, які є онуками позивачки виїхали з будинку, а відповідачка займає одну кімнату, яку й займала, коли вони були у шлюбі з чоловіком і яку їй визначили при вселенні власники будинку.

Доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 порушує правила, передбачені ч.1 ст. 116 ЖК України, а саме допускає систематичне руйнування чи псування житла, використання його не за призначенням або систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одному будинку, суду не надано і про наявність таких не зазначено.

Посилання позивача на непорушність права власності не є підставою для позбавлення відповідачки житла.

Передбачені ст. ст. 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції, ст. 319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

У цьому випадку обмеження прав власника передбачені ст. ст. 156, 157 ЖК, які гарантують кожній особі, яка вселилась у житло на законних підставах право займати житло, не бути безпідставно виселеною або позбавленою житла.

Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація та проживання відповідачів у спірному будинку перешкоджає їй вільно володіти та користуватись належним їй жилим будинком.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що застосування судом ст.391 ЦК України при вирішенні питання щодо виселення ОСОБА_5 на вимогу власника ОСОБА_7 було безпідставним, у той час як на підстави, передбачені ст.116 Житлового Кодексу позивачка не посилалась та докази з цього приводу не надавала, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким у задоволенні заявлених вимог позивачці слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 16 січня 2017 року

Рішення набрало законної сили 11 січня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання О.В. Прушинська