Справа № 192/1134/15-ц
Провадження № 2/192/99/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.

за участі секретаря судового засіданні - Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 жовтня 2007 року по укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 кредитному договору №DNІ0АU100110235 відповідач отримав кредит в сумі 50 926 гривень 40 копійок на строк до 16 жовтня 2014 року зі сплатою відсотків у строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом,за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 16 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 146 578 гривень 50 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 29 715 гривень 65 копійок, по процентам за користування кредитом в розмірі 26 238 гривень 67 копійок, по комісії за користування кредитом в розмірі 3 137 гривень 20 копійок, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 87 486 гривень 98 копійок, які в добровільному порядку відповідач не сплачує, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився (а.с.107-109). Згідно поданої заяви позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.28).

Відповідач ОСОБА_3, який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився. Згідно письмової заяви (а.с.110) позовні вимоги не визнав та прохав застосувати строк позовної давності, а розгляд справи проводити у його відсутність.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст.610, ст.611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як позикодавцем, та відповідачем ОСОБА_3, як позичальником, був укладений кредитний договір №DNІ0АU100110235, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 16 жовтня 2014 року в сумі 70 108 гривень 92 копійки на наступні цілі: 48 953 гривень 00 копійок - на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 гривні 00 копійок для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу № DNІ0АU100110235 від 17 жовтня 2008 року, договором особистого страхування № DNІ0LK100110235 від 17 жовтня 2008 року на строк до 16 жовтня 2008 року у сумі 489 гривень 35 копійок, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 468 гривень 05 копійок та у розмірі 19 182 гривні 52 копійки, на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 даного договору та винагороди за повернення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору (а.с.7-8).

Відповідно до умов зазначеного кредитного договору, позивач зобов'язався надати позивачу кредит, а відповідач зобов'язався повернути кредит до 16 жовтня 2014 року шляхом сплати в період з 17 по 21 число кожного місяця на користь банку щомісячного платежу в розмірі 1 091 гривня 62 копійки, сплачуючи кредит, відсотки за користування кредитом, а також комісію та інші платежі, визначені в Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.8).

У випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту та відсотків, відповідно до п. 4.1 кредитного договору, банк має право нарахувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення (а.с.7 зворот).

Відповідно п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №35 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у справі. Абзацом 2 п.31 зазначеної вище постанови Пленуму вказано, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку.

Судом встановлено, що відповідно до умов зазначеногодоговору про надання кредиту фізичним особам, позивач зобов'язався надати позивачу кредит, а відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 16 жовтня 2014 року шляхом сплати грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

При цьому сторони відповідно до п.7.1 кредитного договору досягли взаємної домовленості щодо встановлення за даним договором строку виконання умов кредитного договору до 16 жовтня 2014 року, що не суперечить вимогам ст.257 ЦК України, відповідно до якого загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, в тому числі позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), при цьому відповідно до ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін.

У статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК).

Судом встановлено, що на отримані кредитні кошти позичальник придбав автомобіль, який був у заставі банку.

Як вбачається з наданого позивачем на підтвердження позову розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором (а.с.4-6) відповідачем з дня укладення договору на його виконання, останній платіж по кредиту був здійснений 17 березня 2010 року в розмірі 882 гривні 32 копійки (а.с.4 зворот).

Згідно довідки Регіонального сервісного центу в Дніпропетровській області МВС України від 17 листопада 2016 року, транспортний засіб DAEWOO LANOS TF69Y, 2007 року випуску 16 жовтня 2007 року був зареєстрований за ОСОБА_3 з відміткою «кредит Приватбанк», а 25 лютого 2010 року було знято з реєстрації для реалізації по дорученню ВММ217413, ОСОБА_2 з особливою відміткою: кредит погашено (а.с.65).

Реалізація предмету застави за спірним кредитним договором не заперечується також і позивачем, який згідно заперечень проти заяви про перегляд заочного рішення посилався на те, що предмет застави було реалізовано 15 березня 2010 року, та кошті від його продажу були направлені на погашення заборгованості, однак таких коштів виявилися недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі (а.с.82).

Ухвалою від 14 лютого 2017 року (а.с.105) судом від позивача було витребувано належним чином завірені матеріали кредитної справи за кредитним договором №DNI0AU100110235 від 17 жовтня 2007 року укладеним між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3, виписку по рахунку за даним договором, оригінал кредитного договору для огляду в судовому засіданні, документи які були підставою для зняття автомобіля з реєстрації для його реалізації.

Ухвала суду не була виконана в повному обсязі та позивачем не було надано суду документів, які були підставою для зняття автомобіля з реєстрації для його реалізації.

Згідно наданих позивачем виписок 15 березня 2010 року відбулося «погашення конфиската» (а.с.118) та погашення заборгованості по кредиту (а.с.120), а в листопаді 2013 року відбулося списання кредиту (а.с.121-122).

Таким чином судом було встановлено, що відповідач здійснив дострокове погашення кредиту шляхом реалізації предмета застави.

В той же час, позивач згідно позовної заяви (а.с.2-3) звернувся із позовом 17 липня 2015 року (а.с.2), тобто через 5 років та 4 місяці після реалізації предмету застави. При цьому будь-яких доказів поважності причин пропуску строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду позивачем суду не надав, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність визначених підстав визнавати поважними причини пропущення строку позовної давності на звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Аналізуючи умови спірного договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за п.2.4.1 договору сторони фактично змінили строк виконання зобов'язання у зв'язку з достроковим погашенням заборгованості, а позивач з 17 березня 2010 року не пред'явив відповідача свої вимоги протягом наступних років, а з позовом до суду звернувся з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом для захисту свого порушеного права, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав, оскільки відповідачем подано письмову заяву про застосування строку позовної давності відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України (а.с.110).

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору несе позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256-258,259, 261-266, 267, 526-530, 536, 549-552, 598-599, 610-615, 624, 625, 638-654, 1046-1056-1 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина