УХВАЛА

іменем України

"23" січня 2017 р. cуддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування завданих збитків,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування завданих збитків. Свої вимоги мотивував тим, що 22 вересня 2016 року набрало законної сили рішення Апеляційного суду м. Києва за апеляційним провадженням № 22-ц/796/10494/2016, яким було скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року у справі № 755/16935/15-ц та постановлено нове, яким відмовлено Публічному акціонерному товариству «Київенерго» у задоволенні вимог до ОСОБА_1 про стягнення суми вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ОСОБА_1 користування електричною енергією. З метою захисту своїх порушених прав позивачем були понесені витрати у розмірі 4873,52 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у розмірі 4873,52 грн., які складають з витрат за проведення експертизи, витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 15 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж п'ять днів з дня отримання заявником ухвали.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.119,120 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право і порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визнає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити(реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнання права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права і інтересів зазначені в статті 16 ЦК України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу ( ст.ст.8,9 Конституції), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Заявлені позивачем вимоги у спосіб подання позовної заяви про відшкодування завданих збитків не призведуть до відновлення порушеного права, а тому є не ефективним засобом правового захисту.

Дані факти повинні були встановлювати при заявлені вимог про винесення додаткового рішення про стягнення витрат за проведення експертизи, витрат на правову допомогу.

Тому Дніпровський районний суд м. Києва роз'яснює таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, у зазначеному випадку позивачу необхідно було звернутися до Апеляційного суду м. Києва з заявою про винесення додаткового рішення з метою вирішення питання про стягнення судових витрат.

Копію ухвали суду від 15 грудня 2016 року позивачем було отримано 26 грудня 2016 року, про що свідчить письмова розписка.

Однак, станом на 23 січня 2017 року позивач не усунув недоліки, що викладені в ухвалі суду від 15 грудня 2016 року.

Згідно ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду, у встановлений строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали, не виконає вимоги визначені ст. ст. 119, 120 ЦПК України, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 5 ст. 121 ЦПК України встановлено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування завданих збитків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 121, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування завданих збитків, вважати такою, що не подана та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. Є. Арапіна