Справа № 289/1418/16-ц
Номер провадження 2/289/42/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Невмержицького І.М.

при секретарі - Шуба В.М.

з участю позивача - ОСОБА_1

з участю позивача - ОСОБА_2

предст.позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

предст.відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радомишлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями недійсним,з участю третіх осіб без самостійних вимог служби в справах дітей Радомишльської РДА та ОСОБА_6,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі, посилаючись на те, що в свій час були співвласниками житлового будинку за №76-а по вул. Близнюка в м.Радомишлі Житомирської області подарували згаданий будинок Відповідачці ОСОБА_4,маючи на меті фактично укласти Договір купівлі-продажу будинку,за який остання пообіцяла їм сплатити грошові кошти в сумі 15 000,00 грн. Право власності на згаданий будинок обдарована Відповідачка оформила у встановленому порядку,зареєструвала своє право власності,що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, за реєстраційним №1542752 від 22.07.2003 року,а враховуючи те,що в силу збігу тяжких обставин, пов»язаних з хворобою ОСОБА_1 та те,що ОСОБА_2 була на той час неповнолітньою подарували згаданий будинок Відповідачці ОСОБА_4,маючи на меті фактично укласти Договір купівлі-продажу будинку,в порушення вимог Закону ОСОБА_4 не вчинила всіх необхідних та істотних дій що б свідчили про те, що відбулася фактична передача подарованого будинку від власників до обдарованої так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і в подальшому продовжували проживати в згаданому житловому будинку,що розташований в м.Радомишлі Житомирської області по вул. Близнюка,76-а,користувалися ним та володіли,тому просили суд з цих підстав визнати Договір дарування,посвідчений 10 липня 2003 року приватним нотаріусом Радомишльського нотаріального округу ОСОБА_6,згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діяла зі згоди своєї матері - ОСОБА_1 з однієї сторони Подарували ОСОБА_4,з другої сторони

житловий будинок з господарськими будівлями визнати недійсним з моменту укладання.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її представник за письмовою довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, при цьому надали суду відповідні пояснення на підтримання позову та зазначили обставини на які вони опиралися як на підставу своїх вимог під час обгрунтування позовних вимог.

В судовому засіданні Відповідач ОСОБА_4 та її представник за письмовою довіреністю ОСОБА_5 з позовними вимогами не погодилися, при цьому надали суду відповідні пояснення на заперечення позову та зазначили обставини на які вони опиралися як на підставу своїх заперечень,просили суд до даних правовідносин застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні треті особи та їх представники не з»явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки не зазначили,надіслали заяву про розгляд справи без них та винести рішення на підставі доказів,досліджених в судовому засіданні.

Суд вислухавши пояснення сторін,її представників у справі, дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності приходить до наступного.

Судом встановлено,що 10 липня 2003 року приватним нотаріусом Радомишльського нотаріального округу ОСОБА_6 був посвідчений Договір дарування, згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2,яка діяла зі згоди своєї матері - ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_4,з другої сторони,згідно якого Дарувателі подарували Обдарованій житловий будинок, що розташований в м.Радомишлі Житомирської області по вул. Близнюка,76-а.

В пункті №5 Договору було зазначено про те,що Дарувателі (ОСОБА_1 та ОСОБА_1О.) здійснили дарування без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного та морального.

Відповідно до ст. 717 Цивільного кодексу України за Договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір,що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Статтею 718 ЦК України встановлено,що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

У відповідності до ч 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (передачі).

У відповідності до ч.2 ст.724 ЦК України обдаровуваний має право у будь-який час до прийняття дарунку на підставі Договору дарування з обов»язком передати дарунок у майбутньому відмовитися від нього.

Позивачі стверджують,що укладення ними Договору дарування 10.07.2003 року нерухомого майна за адресою: вул.Близнюка,76-а в м.Радомишлі Житомирської області на користь Відповідачки було вчинено без справжнього їх волевиявлення та під впливом тяжкої для них обставини.

Проте на думку суду такі твердження є надуманими виходячи з наступного.

Більше 13 років Позивачі жодних претензій до Відповідача не заявляли і тільки у вересні 2016 року вирішили звернутися в суд з зазначеним позовом.

Зазначені Позивачами обставини як тяжкі,не можуть свідчити про відсутність їх волевиявлення на вчинення правочину - дарування. До того ж, самі Позивачі не заперечують про свою волю та наміри на його вчинення, а лише вказують на порушення вимог законодавства при його вчиненні, як на підстави визнання його недійсним.

Обставини вчинення договору дарування вже були досліджені при розгляді справи №2-1534 Радомишльським районним судом Житомирської області від 27 грудня 2004 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2,яким були усунені перешкоди в користуванні останніми житловим будинком,що розташований в м.Радомишлі Житомирської області по вул.Близнюка,76-а.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 при укладенні договору дарування від 10.07.2003 року діяла на підставі письмової згоди матері - ОСОБА_1 Договір підписаний при здоровому розумі, ясній памяті та добровільно.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦП К України обставини встановлені судовим

рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі,що набрало

законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Договір дарування був укладений 10.07.2003 року з нотаріальним його посвідченням та особистим підписанням його сторонами в присутності нотаріуса. Дана обставина пояснює відсутність будь-яких посвідчувальних написів про вчинення підписів на правочині іншими особами, їх причини та спростовує Твердження позивачів про це в позові.

Перед вчиненням правочину ОСОБА_1 безпосередньо з особистою заявою звернулась до виконкому Радомишльської міської ради для отримання дозволу на відчуження нерухомого майна від імені неповнолітньої ОСОБА_2

Розглянувши вказану заяву ОСОБА_1, виконкомом Радомишльської міської ради 08.07.2003 року прийнято рішення №175, яким надано дозвіл на відчуження 1/2 частини житлового будинку по вул.Близнюка,76-а від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В нотаріальній конторі від імені неповнолітньої буде діяти мати ОСОБА_1.

Дане рішення було прийняте на підставі письмової заяви ОСОБА_1 та висновку опікунської ради, що спростовує твердження Позивачів про фізичну неспроможність останньої власноручно підписати договір дарування.

Статтею 203 ЦК України передбачено,що особа,яка вчиняє правочин,

повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог,які встановлені ст.203 ЦК України.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена Законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,встановлених Законом,такий правочин може бути визнаний судом недійсним -(оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,які мають істотне значення,такий правочин визнається судом недійсним.Обман має місце,якщо сторона заперечує наявність обставин,які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування.

З роз»яснень,викладених в ч.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року з послідуючими змінами та доповненнями вбачається,що при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною суди повинні мати на увазі,що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману,насильства,погрози,зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збіг тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв»язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними визначено,що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин,які впливають на вчинення правочину.Наявність умислу в діях Відповідача,істотність значення обставин,щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа,яка діяла під впливом обману,при цьому обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Приймаючи до уваги викладене,суд приходить до висновку про те,що в судовому засіданні Позивачі та їх представник ОСОБА_3 не надали доказів того,що на момент укладання договору Дарування житлового будинку Позивачі діяли під впливом обману або щодо того,що обдарована ОСОБА_4 ввела в оману Позивачів щодо подальших обов»язків по сплаті грошових коштів за будинок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починаються з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 161 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як встановленому судом Позивачі ще у 2004 році знали про позбавлення їх права на спірний будинок та знали підстави,які передували укладанню Договору дарування в 2003 році,однак в суд звернулися тільки у вересні 2016 року.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у позові.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.10,11,30,88,202,209,211-215 ЦПК України,ст.ст.22,203,215,230,328,1166,1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9„Про судову практику в справах про визнання угод недійсними,суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями недійсним.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів починаючи з дня його проголошення.Особи,які не були присутні під час його проголошення мають право оскаржити протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І. М. Невмержицький