Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2017 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Василенка В.В.

при секретарі Пазенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на майно.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона, починаючи з 26.03.1990 року та по сьогоднішній день, постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 що підтверджується зокрема відповідною відміткою в паспорті.

Окрім неї, у вказаному будинку проживали її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Онопрієвич, а також її тітка, (сестра батька), ОСОБА_5.

Вказане домоволодіння належало на праві спільної часткової власності по 1/3 частині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_4 у 1988 році його частку успадкувала його дружина ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті спадщину, яка складалася зокрема з 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1, в рівних долях прийняли її діти ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1,що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.10.2013 року, виданим державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В.

ОСОБА_2, хоча і прийняла спадщину, однак фактично у вказаному домоволодінні не проживає та не користується ним, що підтверджується довідками сільської ради від 31.07.2015 року та від 01.12.2016 року.

Окрім того ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_5, якій згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий дім від 27.03.1990 року № 951 належала 1/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1. Право власності на вказане нерухоме майно вона отримала на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської районної ради народних депутатів від 22.03.1990 року № 58 «Про оформлення права власності на житлові будинки та господарські будівлі громадян сіл району».

Після її смерті позивач почала відкрито користуватися і цією частиною домоволодіння та вважала. що вона є її власником, так як фактично прийняла спадщину шляхом використання цього майна.

Протягом 26 років ОСОБА_1 постійно проживає в домоволодінні, користується та покращує його. Жодних претензій щодо її права користування частиною домоволодіння, яка належала ОСОБА_5, ні сільська рада, ні сестра не заявляли та не заявляють.

Однак оскільки згідно Цивільного кодексу УPCP 1963 року вона не входила ні до першої, ні до другої черги спадкування, (які були передбачені законодавством на той час), то на сьогоднішній день не має змоги оформити своє право власності на майно шляхом спадкування.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 яка належала померлій ОСОБА_5.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву, в котрій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача - Сагунівської сільської ради Черкаського району, в судове засідання не з'явився, але від сільської ради надійшла письмова заява про розгляд справи без участі її представника.

Третя особа - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, в котрій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.

Позивач ОСОБА_1, починаючи з 26.03.1990 року та по сьогоднішній день, постійно проживає в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується зокрема відповідною відміткою в паспорті.

Окрім неї, у вказаному будинку проживали її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Онопрієвич, а також її тітка, (сестра батька), ОСОБА_5.

Вказане домоволодіння належало на праві спільної часткової власності по 1/3 частині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_4 у 1988 році його частку успадкувала його дружина ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2013 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. після її смерті спадщину, яка складалася зокрема з 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1, в рівних долях прийняли її діти ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1.

ОСОБА_2 хоча і прийняла спадщину, однак фактично у вказаному домоволодінні не проживає та не користується ним, що підтверджується довідками сільської ради від 31.07.2015 року та від 01.12.2016 року.

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_5, якій згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий дім від 27.03.1990 року № 951 належала 1/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1.

Право власності на вказане нерухоме майно вона отримала на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської районної ради народних депутатів від 22.03.1990 року № 58 «Про оформлення права власності на житлові будинки та господарські будівлі громадян сіл району».

Після її смерті позивач почала відкрито користуватися і цією частиною домоволодіння та вважала, що вона є її власником, так як фактично прийняла спадщину шляхом використання цього майна.

Протягом 26 років ОСОБА_1 постійно проживає в домоволодінні, користується та покращує його. Жодних претензій щодо її права користування частиною домоволодіння, яка належала ОСОБА_6, ні сільська рада, ні сестра не заявляли та не заявляють.

Однак, оскільки згідно Цивільного кодексу УPCP 1963 року вона не входила ні до першої, ні до другої черги спадкування, (які були передбачені законодавством на той час), то на сьогоднішній день не має змоги оформити своє право власності на майно шляхом спадкування.

01.01.2004 року набрав чинності ЦК України, разом з яким вступила в дію норма, передбачена ст. 344 ЦК України - про набувальну давність.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто не раніше 01 січня 2001 року.

З наведенного вище вбачається, що граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно - 01 січня 2001 року. При цьому, якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року.

Отже, особа (особи), яка добросовісно заволоділа нерухомим майном в період до 01 січня 2001 року і продовжила ним відкрито користуватися протягом тривалого терміну, набуває права вимоги про визнання права власності на таке майно за набувальною давністю в судовому порядку з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, лише з 01 січня 2011 року, за умови доведеності необхідних для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіє 1/3 частиною домоволодіння по АДРЕСА_1, яка належала померлій ОСОБА_5, постійно мешкає у ній більше необхідних 10 років, слідкує та проводить ремонти, оплачує відповідні платежі, а ця частина домоволодіння на сьогоднішній день нікому не належить, ніхто не заявляв до неї вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, вона продовжує відкрито та безперервно володіти спірною частиною домоволодіння більше десяти років, то є підстави визнання за нею права власності на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. З Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку: визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 яка належала померлій ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 197, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 яка належала померлій ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. В. Василенко