Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Узинська міська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Узинська міська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між нею та ОСОБА_5, що посвідчений державним нотаріусом Узинської міської нотаріальної контори Київської області МалькевичЛ.В., недійсним.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на момент укладення договору перебувала на обліку у лікаря-психіатра і не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв'язку з чим просила позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 22 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 липня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 19 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та посвідчений Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області за № 3707.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що позивач у справі перебувала на обліку у лікаря-психіатра Узинської районної лікарні з 2012 року.

Висновком судово-психіатричного експерта від 01 грудня 2015 року № 27 встановлено, що під час підписання договору дарування квартири позивач виявляла ознаки органічних психічних розладів з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та маячними розладами у вигляді маячних ідей обкрадання, і на момент укладення договору не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що правочин вчинений у момент, коли ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується висновком проведеної у справі судово-психіатричної експертизи, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана