Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/5206/15-ц
Провадження № 2/209/119/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.,

при секретарі Бойко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в гривневому еквіваленті в розмірі 465846,33 гривень; стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 4658,46 грн.

На обґрунтування позову зазначив, що 14 жовтня 2014 року він уклав із своїм знайомим ОСОБА_2 договір позики, відповідно до якого відповідач отримав 18400,00 доларів США. Договір відсоткової позики укладений ним із ОСОБА_2 у письмовій формі та підписаній сторонами. ОСОБА_2 зобов'язався повернути позику в розмірі 18400,00 доларів США на умовах, передбачених цим договором строком до 14 грудня 2015 року в розмірі 2 % від суми позики, тобто 368,00 доларів США щомісячно. В період з листопада 2014 року по вересень 2015 року ОСОБА_2 виконував своє зобов'язання щодо сплати процентів за користування позикою та щомісячно сплачував йому по 368,00 доларів США. В подальшому, починаючи з вересня 2015 року, відповідач став ухилятись від виконання умов договору позики, перестав сплачувати йому щомісячні проценти в розмірі 2 відсотків від суми боргу, не відповідав на його телефонні дзвінки, став ухилятися від зустрічей з ним. За період з 14 вересня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідач не сплатив йому щомісячні проценти за користування кредитом в розмірі 1104,00 доларів США та позику 18400,00 доларів США, а всього 19140,00 доларів США, що станом на 30 листопада 2015 року становить за офіційним курсом долара США 465846,33 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та послався на обставини викладені в позовній заяві. Підтвердив, що дійсно він з ОСОБА_2 укладали договір позики, гроші він йому передав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який діє на підставі довіренності від 11.07.2016 року, позовні вимоги не визнав, надав суду пояснення, відповідно до яких вказав, що відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається із пунктів 7 та 8 Договору відсоткової позики «7. ...на підтвердження укладання цього Договору та його умов Позичальник (відповідач по справі) надає Позикодавцю розписку, яка посвідчує передання йому визначеної п.1 договору грошової суми. Пункт 8 Договор : Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики Позичальникові.»

Статтею 212 ЦК України передбачено, що «Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина)».

Вважає, що в даному договорі присутня така відкладальна обставина, а саме - набрання чинності Договором обумовлене складанням в порядку, передбаченому ч,2 ст. 1047 ЦК України, розписки про передачу грошових коштів в сумі, зазначеній у п.1 Договору.

Тобто, «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей». Виходячи з положень вказаної статті розписка - документ, який складається позичальником.

Водночас, як встановлено в п.14 наданого Договору відсоткової позики з фізичною особою «14. Додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід'ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані Сторонами».

Як вбачається із матеріалів справи розписки (в розумінні додатка до Договору) Позивачем не надано.

Отже, без наявності такої розписки наданий Позивачем в якості доказу договір відсоткової позики з фізичною особою є, фактично, договором про наміри (попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України).

Приймаючи до уваги п. З Договору та положення ч.З ст. 635 ЦК України, а саме «зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором» (тобто до 14 грудня 2015 року) наданий договір взагалі є припиненим.

Враховуючи викладене вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення грошової суми за договором позики» задоволенню не підлягають.

Суд, вислухав думку позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошову суму у розмірі 18400,00 доларів США, із строком повернення позики у повному обсязі до 14 грудня 2015 року, що підтверджується договором відсоткової позики. (а.с. 6).

За період з 14 вересня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідач не сплатив йому щомісячні проценти за користування кредитом в розмірі 1104,00 доларів США та позику 18400,00 доларів США, а всього 19140,00 доларів США, що станом на 30 листопада 2015 року за офіційним курсом долара США становить 465846,33 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В судовому засіданні представник відповідача посилається на те, що позивачем не надано письмової розписки про олтримання відповідачем грошових коштів відповідно до договору позики від 14.10.2014 року, і , що відсутність укладеної розписки до договору відсоткової позики, є підставу необґрунтованості заявлених позовних вимог . Таким чином заперечує сам факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача.

Однак, відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 вказане наступне.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як встановлено в судовому засіданні, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошову суму у розмірі 18400,00 доларів США, із строком повернення позики у повному обсязі до 14 грудня 2015 року, що підтверджується договором відсоткової позики. (а.с. 6).

Тому посилання представника відповідача суд вважає необґрунтованими .

Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі- сплату судового збору, як документально підтверджені. (а.с.5)

Повний текст рішення викладено 20 січня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу за договором позики 465846 (чотириста шістдесят пять тисяч вісімсот сорок шість) гривень 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 4658 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят вісім) грн. 46 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська О.О. Лобарчук