Провадження № 2/219/705/2017
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

10.01.2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 Васильовчиа,

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що є власником будинку, який розташований за адресою: Донецька область, м. Бахмут, провул. 4-й Гоголя, буд. 5, що підтверджується договором дарування житлового будинку. Разом з ним в цьому будинку зареєстровані його дружина - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач, не є власником квартири, не є членом сімї, за місцем реєстрації не проживає протягом 10 років, особистих речей у житлі не зберігає, що порушує його права як власників помешкання.

Позивач у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.

З урахуванням ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Бахмут, провул. 4-й Гоголя, буд. 5,належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування від 11 жовтня 2007року, серії ВКА №424719. Зазначений договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 8139(а.с.12).

Згідно з актом від 08 грудня 2016 року, складеного гооловою комітету мікрорайону «Центральний», головою квартального комітету №14 та сусідів встановлено, що ОСОБА_2, зареєстрований в будинку №5 по провул. 4-му Гоголя м. Бахмут та з дня продажу цього будинку 28 липня 2006 року ОСОБА_5 не мешкає та місце його знаходження не відомо (а.с. 10).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №203618, земельна ділянка, що розташована за адресою: Донецька область, провул. 4й Гоголя, буд. 5 м. Бахмут (раніше Артемівськ), належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування жилого будинку і земельної ділянки №8139 від 11 жовтня 2007 року (а.с.27).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16373464 від 23 жовтня 2007 року, будинок №5, провул. 4-й Гоголя м. Бахмут (раніше Артемівськ), Донецька область, належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування №8139 від 11 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.28).

Приймаючи рішення, суд виходить з наступного.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тому з припиненням права власності внаслідок відчуження майна, у колишнього власника припиняються і інші правомочності, зокрема, право користування цим майном.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду України, серед іншого, висновків, що містяться в ухвалах у справах №№6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10, право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

У відповідача колишнього власника житла після відчуження житлового будинку припинилось право власності на нього, а відтак і припинилось право користування цим житловим приміщенням у колишнього власника житла.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки у відповідача припинилось право власності та у добровільному порядку з місця реєстрації він не знявся, його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком №5, що розташований за адресою: Донецька область, м. Бахмут, провул. 4-й Гоголя.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача згідно його заяви.

З огляду на викладене, керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 214, 215-218, 224, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Бахмут, провул. 4-й Гоголя, буд. №5.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська