АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6265/17 Справа № 175/2661/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Дніпро 28 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до ОСОБА_2 про визнання недійсним полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним полісу обовязкового страхування цивільно-правової, укладеного 14 травня 2015 року між сторонами, як такого, що фактично був укладений після страхового випадку.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що укладений між сторонами поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не набрав чинності на час скоєння ДТП відповідачем, оскільки страхувальником не було сплачено страхового платежу. Посилаючись на порушення умов договору страхування та у звязку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені /а.с.2-4/.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року заявлені позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним поліс №АЕ3653474 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.156-158/.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення /а.с.164-167/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 травня 2015 року між сторонами було укладено договір страхування поліс № АЕ3653474 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобілю НОМЕР_1, строком дії з 15 травня 2015 року до 14 травня 2016 року /а.с.6/.

18 травня 2015 року о 09.15 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2 здійснював рух по дорозі з с. Миколаївка в напрямку автодороги «Знам'янка-Луганськ-Ізварине», під'їхавши до вказаної автодороги зупинився, після чого поновив рух та виїхав на неї в напрямку м. Дніпропетровськ зі швидкістю 30 км/год. та зайняв лівий ряд руху у напрямку м. Дніпропетровська. Здійснюючи рух у вказаному напрямку ОСОБА_2 знаходячись в районі 173км+500м автодороги перед зміною напрямку руху не впевнившись, що маневр буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, зманеврував в праву смугу руху, внаслідок чого зіткнувся із автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку по правій смузі руху. Вказана дорожня подія є предметом розгляду у кримінальній справі.

19 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із повідомленням про ДТП /а.с.7/.

Відповідно до зміненого цивільного позову від 05 листопада 2016 pоку у кримінальному проваджені по обвинувальному акту за № 0001054 від 18 травня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 звернувся з вимогами до страховика у зв'язку з настанням страхового випадку /а.с.16-19/.

ПрАТ „Київський страховий дім заявило позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору (поліс № АЕ3653474) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, як такого, що фактично був укладений після страхового випадку, посилаючись на те, що відповідачем не було сплачено страховий платіж після чого договір набирає чинності.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнав недійсним поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Задовольняючи заявлені вимоги суд виходив з того, що на дату укладення полісу № АЕ3653474 та на дату ДТП факт оплати страхового платежу був відсутній, що в силу положень ст. 18 Закону України «Про страхування» та положень ст. 983 Цивільного кодексу України свідчить, що Договір страхування (Поліс № АЕ3653474) не набрав чинності.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і такий договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Таким чином, законодавець у ст. 18 Закону розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності.

Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі Договір може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору такий догові є нікчемним.

Відповідно до ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума) розмір страхового платежу і строки його сплати строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 998 ЦК України передбачено, що договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку, об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме зі страхового полісу № АЕ3653474, він укладений між сторонами у письмовій формі.

Спірний поліс містить усі істотні умови договору страхування. У полісі зазначені відомості про відповідача, про забезпечений транспортний засіб. Дані відомості співпадають із даними паспорта ОСОБА_2, посвідчення водія на імя ОСОБА_2, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ № 895425 на автомобіль «ГАЗ-3302», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4.

На першому аркуші полісу є підпис уповноваженої особи ПрАТ «Український страховий дім» і відбиток печатки страховика.

Отже, спірний договір є вчиненим у письмовій формі і підстави щодо встановлення його нікчемності відсутні.

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Зі справи вбачається, що відповідно до п. 10 страхового полісу № АЕ8947215, страховий платіж у сумі 407, 08 грн.. отримано 14 травня 2016 року.

Згідно п. п. 2.1.4 «Положення про особливості укладання договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27.10.2011 року № 673, зареєстрованого у Мінюсті України 20.12.2011 року за № 1483/20221 обовязок щодо заповнення страхового полісу лежить на страховикові.

Таким чином посилання позивача на те, що при укладанні договору страхування не було внесено страховий платіж є безпідставними.

Також твердження щодо того, що п. 10 полісу не містить даних щодо години, хвилин, номеру і виду платіжного документу (квитанція прибутковий ордер тощо), що засвідчували б сплату страхового платежу, є безпідставним, оскільки всі ці дані повинна вносити у страховий поліс уповноважена особа страховика.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України.

Отже, саме на позивача покладений обовязок довести належними та допустимими доказами факт укладення договору страхування після дати ДТП, а таких доказів позивачем суду не надано. Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Той факт, що згідно зі ст.983 ЦК України, ст.18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, не свідчить про недійсність договору, а лише свідчить про те, що він не набрав чинності, наслідком чого є його не виконання.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем доведений факт укладення договору страхування після настання страхового випадку, не відповідає наявним у справі доказам та встановленим обставинам справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, позовні вимоги ПрАТ «Київський страховий дім» задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року скасувати.

В задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_5