Номер провадження: 22-ц/785/2672/17
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.12.2006 року у загальному розмірі 3377,83 доларів США, що за курсом 25,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2016 року складає 87519,58 гривень, мотивуючи це тим, що 25.12.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, до цього часу відповідач не виконував умови кредитного договору, не повернув заборговану суму.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.01.2017 року позовні вимоги в задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, 20.01.2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало на вказане рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу, у якій просить рішення районного суду скасувати ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що 25.12.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Востаннє відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором 06.02.2009 року. Після вказаної дати відповідач жодної проплати на повернення кредиту та сплати процентів не здійснив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, не порушив перед судом питання про визнання поважними причини пропуску позовної давності та не вказав такі причини. При таких обставинах, суд вважав, що вказаний строк не підлягає поновленню, що є підставою для відмови позивачу у позові

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і засновані на законі.

Картка «Кредитка Універсальна» видана ОСОБА_2 у грудні 2006 року строком до грудня 2009 року.

Як вбачається з заяви відповідача, яка є формою договору разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифів, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти.

Пунктом 9.12. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Згідно п. 9.6. при відсутності на картрахунку карти грошових коштів у розмірі достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти і при ненадходженні грошових коштів протягом 3-х місяців з моменту закінчення строку дії карти, Банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючих тарифів. Вказана комісія стягується Банком за перебігом вказаного в цьому пункті строку щомісячно. У разі, якщо залишок на картрахунку менше розміру комісії, встановленої тарифами Банку, то розмір комісії за обслуговування картрахунку встановлюється у розмірі залишку на картрахунку Держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку карти останній закривається.

З аналізу вказаних пунктів в сукупності вбачається, що п. 9.12 передбачає автоматичне пролонгування не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеного у заяві, а лише умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом відносно відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг.

Між тим умови продовження строку дії карти визначені у розділі 3 правил користування платіжною картою (а. с. 17 зворот). Зокрема передбачено, що строк дії карти зазначений на лицьовому боці карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. По закінченню строку дії відповідна карта лонгується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. Замовлені клієнтом карти, в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в Банку для видачі клієнту: цільові (зарплатні, пенсійні, соціальні) - 3 місяці; корпоративні, особисті платіжні з дебетної, кредитної, дебетно-кредитної схемам - 6 місяців.

Карта № НОМЕР_1 «Кредитка Універсальна» видана ОСОБА_2 22 грудня 2006 року строком до грудня 2009 року (12/09), що не заперечував і сам відповідач.

Відповідно до представленого ПАТ «Приватбанк» розрахунку заборгованості ОСОБА_2 вбачається, що останній раз прострочені проценти за договором погашалися 06.02.2009 року в сумі 100 грн. На оплату кредита та 55 грн. 32 коп. на оплату процентів (а. с. 8).

Після 06.02.2009 року відповідач жодної проплати на повернення кредиту та сплати процентів не здійснив.

Строк дії кредитної карти № НОМЕР_1, виданої ОСОБА_2 у грудні 2006 року закінчився в останній день грудня 2009 року, тобто 31.12.2009 року

Але при цьому згідно п. 3.1.5 розділу 3 правил користування платіжною картою замовні клієнтом карти в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані клієнтом зберігаються у банку для видачі клієнту: цільові (зарплатні, пенсійні, соціальні) - протягом 3-х місяців; корпоративні, особисті платіжні (дебетні, кредитні, дебетно-кредитні) - протягом 6-ти місяців.

Позивачем не зазначено у позові наступну інформацію:

- чи надходили кошти після закінчення строку дії кредитної карти 31.12.2009 року;

- чи вичерпано відповідачем кредитний ліміт -2000 доларів на день закінчення строку дії кредитної карти;

- який був залишок коштів на картрахунку станом на 31.12.2009 року.

Між тим, саме від сукупності вказаних обставин та інших умов продовження у зв'язку з ненадходженням письмової заяви ОСОБА_2 про припинення дії кредитного договору, пов'язується наявність підстав для продовження Банком дії карти ОСОБА_2 на новий строк (п. 3.1.3 розділу 3 Користування карткою»).

Однак, як вже зазначалося позивачем вказані обставини у позові не наведені та документально не підтверджені.

Тобто, позивачем не представлено доказів, що після закінчення 31.12.2009 року строку дії кредитної карти № НОМЕР_1, протягом встановленого строку (6 місяців) відповідач отримував карту з продовженним строком дії.

З розрахунку заборгованості представленого позивачем вбачається, що прострочена заборгованість по тілу кредита в сумі 1877,83 доларів США, яка заявлена до стягнення 24.10.2016 року фактично виникла вже станом на 01.07.2010 року (1772,76 станом на 31.05.2010 року + 105,07 поточної заборгованості за червень 2010 року, яка перейшла у розряд простроченої, збільшивши її загальний розмір).

Тобто, з розрахунку заборгованості, представленого банком, який по суті відповідачем не оспорювався, вбачається, що банк використав своє право та по закінченню дії карти 31.12.2009 року пролонгував її на новий строк. Проте з цього ж розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що відповідач не отримав протягом 6 місяців кредитну карту з продовженим строком дії карти, оскільки Банк за перебігом вказаного строку припинив подальше нарахування тіла кредиту, продовжуючи лише нараховувати проценти у зв'язку з непогашенням відповідачем кредитної заборгованості.

Враховуючи встановлені обставини 6-ти місячний строк зберігання карти сплинув 30.06.2010 року. Даний строк є граничним строком дії кредитного ліміту, який дорівнює строку дії карти, після чого у разі неповернення його клієнтом, Банк може протягом строку позовної давності звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином початок строку позовної давності має обчислюватися після перебігу строку зберігання карти передбаченого п. 3.1.5. розділу 3 правил користування платіжною картою з 01.07.2010 року, після чого протягом 3-х років - до 01.07.2013 року Банк мав звернутися до суду за захистом свого права, яке вважає порушеним.

Однак Банк звернувся до суду із даним позовом лише 24.10.2016 року, тобто вже після спливу строку позовної давності.

Дані обставини не заперечувалися представником позивача в засіданні судової колегії.

При цьому судова колегія враховує, що позивачем питання про продовження судом строку позовної давності із зазначенням причин поважності пропуску строку у позовній заяві або окремій заяві перед районним судом не ставилося. Документів, які б свідчили про переривання або зупинення перебігу строку позовної давності до матеріалів цивільної справи не додавалося.

Також судова колегія звертає увагу, що саме по собі звернення з позовом до неналежного суду з порушенням правил підсудності, провадження по якому судом не відкривалося, не свідчить про переривання позовної давності в розумінні ч.2 ст. 264 ЦК України.

Таким чином, заявлені вимоги є обгрунтованими, оскільки підтверджені належними доказами та по суті відповідачем не спростовані.

Проте, позивачем пропущена позовна давність - строк протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність становить 3 роки і даний строк пропущений позивачем без посилання на поважність причин пропуску.

Враховуючи, що у запереченнях проти позову відповідач посилався на пропуск позивачем позовної давності та просив її застосувати, суд першої інстнації дійшов до вірного висновку про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з тим, що районний суд мав підстави для застосування давності до вимог про стягнення заборгованості за процентами, посилаючись при цьому, що суд не врахував, що тіло кредиту повернуто не було і що не було враховано правову позицію Верхового Суду України у справі № 6-249цс15 від 02.12.2015 року.

Вивчаючи дану правову позицію Верховного Суду України, на яку послався апелянт в якості доводу апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на наступні обставини у справі, яка переглядалася Верховним Судом України.

Так, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 577 213 грн. 97 коп. в тому числі: 266250,00 грн кредитна заборгованість; 261871,34 грн заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 10141,42 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 32483,63 грн пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом; 1537,78 сума інфляційних втрат за кредитом; 4929,80 сума інфляційних втрат за відсотками.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 травня 2014 року в позові ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено, виходячи з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строк позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 520 102 грн. 54 коп. заборгованості за кредитним договором станом на 21 березня 2014 року. В решті позову відмовлено. Апеляціний суд виходив з того, що строк позовної давності щодо частини щомісячних платежів за кредитом, не сплив, а тому в цій частині заявлених вимог позов про стягнення кредитних коштів, процентів за користування кредитом, пені за тілом кредиту та пені за процентами підлягає задоволенню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду залишено без змін.

Усуваючи розбіжності у застосуванні касаційним судом зазначених вище норм матеріального права, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходила з правильності висновку районного суду, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Висновок апеляційного суду, з яким погодився суд касаційної інстанції, про те, що строк позовної давності щодо частини щомісячних платежів за кредитом, право на стягнення яких виникло з квітня 2011 року не сплив, а тому в цій частині заявлених вимог позов підлягає задоволенню, є неправильними.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Ухвалюючи рішення про стягнення щомісячних платежів за кредитом, відсотки за користування кредитом, пені за тілом кредиту та пені за відсотками за період з квітня 2011 року по квітень 2014 року, апеляційний суд не врахував, що в зв'язку з неналежним виконання умов договору, змінився строк виконання основного зобов'язання (п. 4.5. договору), та банк мав право з 11 січня 2009 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом, однак позовну заяву подав до суду лише у квітні 2014 року.

Верховним Судом України висловлено правову позицію, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Таким чином, судова колегія набуває переконання, що після спливу строку позовної давності за основною вимогою, позовна давність спливає і до додаткової вимоги, тобто вимоги, що обумовлена основним зобов'язанням.

Зобов'язання зі сплати процентів передбачене кредитним договором за процентною ставкою 24% на суму залишку заборгованості за кредитом.

Тобто, сплата відсотків обумовлена основним зобов'язанням (кредитом) і нараховується на залишок заборгованості за кредитом.

Тому проценти за користування кредитом підлягають стягненню з боржника до спливу строку позовної давності за основною вимогою (тілом кредиту). В даному випадку проценти нараховані на прострочену заборгованість за кредитом, по якій сплив строк позовної давності.

Банк, у зв'язку з порушенням його права на повернення кредиту (основного зобов'язання) не реалізував свої права на судовий захист у передбачений законом строк.

Рішення суду першої інстанції цілком відповідає правовій позиціії Верховного Суду України у справі № 6-249цс15 від 02.12.2015 року, в той час, як доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» з даною правовою позицією Верховного Суду України не узгоджуються і не засновані на вимогах цивільного законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про існування непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем у заявленому розмірі, висновків районного суду про застосування позовної давності, не спростовують, оскільки позовна давність може бути застосована лише до обгрунтованих вимог, що було зроблено судом за заявою сторони, поданою до ухвалення оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра