Номер провадження: 22-ц/785/2709/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом, який вподальшому уточнив, (а.с.75-79), до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі еквівалентній 25 000 доларам США. Позивач посилається на те, що 30 серпня 2014 року він та ОСОБА_4 уклали договір позики, засвідчений власноручною розпискою відповідача, за яким останній отримав в борг 25 000 доларів США та зобовязався повернути 5000 доларів США протягом двох тижнів, тобто до 14 вересня 2014 року, залишок боргу в сумі 20000 доларів США зобовязався повертати щотижнево по 500 доларів США починаючи з 19 вересня 2014 року, тобто до 19 червня 2015 року. Але умови договору відповідач не виконав, борг не сплатив. Крім того, на час отримання грошей в борг ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_2, тому позивач просить стягнути суму боргу з обох відповідачів солідарно. Також просив стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 640 750 грн. основного боргу та 3 775грн. 80коп. судових витрат, а разом 644 525 грн. 80коп.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам, у повній мірі, не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 отримав у позивача в борг кошти за договором позики, засвідченого письмовою розпискою будучи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, внаслідок чого відповідачі відповідно до вимог ст.ст.543,1049 ЦК України та ст.61 СК України повинні солідарно повернути позивачу суму боргу 25000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, встановленому на день прийняття рішення.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 30 серпня 2014 року ОСОБА_4 видав позивачеві письмову розписку, за якою останній зобовязався повернути 5000 доларів США протягом двох тижнів, тобто до 14 вересня 2014 року, решту- 20000 доларів США зобовязався повертати щотижнево по 500 доларів США починаючи з 19 вересня 2014 року, тобто до 19 червня 2015 року (а. с. 6);

- відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом РАЦС у Суворовському районі державної реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що з березня 2014 року їй не відомо місце проживання ОСОБА_4

Таким чином, ОСОБА_2 щонайменше з березня 2014 року не підтримувала з ОСОБА_4 шлюбних відносин і не вела з ним спільного господарства.

Дані обставини, не спростовуються відповідними доказами і узгоджуються з свідоцтвом про розірвання шлюбу, з якого вбачається, що у січні 2015 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано Відділом РАЦС у Суворовському районі державної реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Зі змісту самої розписки не вбачається, що зобовязання з повернення ОСОБА_4 грошей ОСОБА_3 є наслідком отримання або використання ОСОБА_4 грошових коштів саме в інтересах сім`ї. Будь-яких посилань на це у розписці або про обізнаність (згоду) ОСОБА_2 текст розписки не містить. Не вбачається цього і з інших документальних доказів, що є в матеріалах справи.

У справі, яка переглядається, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що належними доказами не підтверджено, що грошові кошти, про повернення яких ОСОБА_4 видав письмову розписку ОСОБА_3, були витрачені в інтересах сімї, а також не встановлено чи надавала ОСОБА_2 у письмовій формі відповідну згоду на отримання ОСОБА_4 коштів у позику.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-163цс12 від 20.02.2013 року.

Обгрунтованих підстав для не застосування даної правової позиції щодо правовідносин в справі, що переглядається, судова колегія не вбачає.

Тому у суду першої інстанції не було підстав для набуття обєктивного висновку про наявність солідарного зобовязання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо повернення грошових коштів ОСОБА_3

При таких обставинах, рішення суду першої інстанції про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_3 не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення, судова колегія враховує, що матеріалами справи не спростовуються доводи ОСОБА_2 про не проживання нею однією сімєю з ОСОБА_4 з березня 2014 року. При таких обставинах апелянт не може достовірно стверджувати про обставини правовідносин, що виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з огляду на те, що останній сам факт отримання ним грошових коштів про повернення яких видав розписку, не спростовував і не заперечував.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 на час видачі ОСОБА_4 письмової розписки ОСОБА_3І, про повернення грошей, з ОСОБА_4 однією сімєю фактично не проживала, спільного господарства не вела, про взаємовідносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обізнаною не була, згоди на отримання ОСОБА_4 у ОСОБА_3 грошових коштів, не надавала, судова колегія враховуючи, що сам ОСОБА_4 рішення суду про стягнення з нього боргу за розпискою від 30.08.2014 року не оскаржує, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в яких вона заперечує сам факт позики ОСОБА_4 грошових коштів у позивача, судовою колегією відхиляються.

Обставини щодо отримання грошей, видання рописки та надання оцінки дійсним правовідносинам, що виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, можуть бути обєктивно встановлені та оцінені лише після заслуховування пояснень(отримання заперечень) від самого ОСОБА_4, який рішення суду першої інстанції на даний час не оскаржив, проте не позбавлений такої процесуальної можливості і після розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2

За таких обставин, у задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу слід відмовити, в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 висновок районного суду про стягнення боргу (боргових зобов`язань) за розпискою від 30.08.2014 року слід залишити без змін, виклавши про це у резолютивній частині рішення апеляційного суду з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з ч.5 ст. 88 ЦПК України, у разі ухвалення апеляційним судом нового рішення, підлягає зміні розпроділ судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу (боргових зобов`язань) за розпискою від 30.08.2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 залишено без змін, з останнього на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений в суді першої інстанції за подання позову в сумі 3775 грн.

Враховуючи, що у задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовлено, судовий збір оплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної

Скарги в сумы 4153 грн. 61 коп. підлягає стягненню на її користь з позивача.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу та відмову в задоволенні вимог про стягнення боргу з ОСОБА_2

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 640 750 грн. основного боргу та 3 775 грн. 80 коп. судових витрат, а всього стягнути 644 525 грн. 80 коп.

В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4153 грн. 61 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_5