АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 649/668/16-ц Головуючий в І інстанції: Мамаєв В.А.
Номер провадження: №22-ц/791/1670/17 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1

секретар Цвєткова І.С.

за участю прокурора Федоренко О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Каховської місцевої прокуратури прокуратури Херсонської області, діючого в інтересах держави в особі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великолепетиської селищної ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Великолепетиської селищної ради про визнання договору купівлі-продажу частини нерухомого майна та визнання права власності. Просила: визнати дійсним договір купівлі-продажу 10/100 частин нежитлової будівлі, будинку побуту нежитлового підвального приміщення зі сходами загальною площею 49,9кв.м, що був укладений між нею та відповідачем; визнати за нею право приватної власності на вказане нерухоме майно, до складу якого входять приміщення П-4, П-5, П-6, П-7 літ. під А і становить 10/100 частин нежитлової будівлі, будинку побуту загальною площею 485,8кв.м, який розташований по вул.Соборна,4 в смт.Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області.

Свій позов вона обґрунтувала наступним. Рішенням Великолепетиської селищної ради №1077 від 29.04.2015 року була затверджена оцінка вартості 10/100 частин майна зазначеного підвального приміщення зі сходами, в сумі 14778грн. для продажу, а також надано згоду на його відчуження шляхом проведення конкурсу з продажу комунального майна. Рішенням №1107 від 17.06.2015 року зі змінами №151 від 22.07.2016 року було прийнято рішення про продаж їй вказаного нерухомого майна, затверджені умови продажу, зобовязано її сплатити 4900грн. до підписання договору купівлі-продажу, а наступні розрахунки плати в сумі 10000грн. провести з розстроченням платежу до 25.07.2017 року. В подальшому рішенням ради №11 від 20.11.2015 року вулицю Щорса перейменовано на вулицю Соборну. Вона як покупець частково виконала умови договору, сплативши 6400грн., що підтверджується квитанцією від 25.02.2016 року, проте відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору. На підставі, зокрема, ч.2 ст.220, ст.657 ЦК України просить задовольнити позов.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2016 року у зазначеній справі позов був задоволений. Був визнаний дійсним договір купівлі-продажу 10/100 частин нежитлової будівлі, будинку побуту нежитлового підвального приміщення зі сходами загальною площею 49,9кв.м., що був укладений між позивачкою та відповідачем. Також за позивачкою було визнано право приватної власності на вказане нерухоме майно.

В апеляційній скарзі керівник Каховської місцевої прокуратури прокуратури Херсонської області, діючий в інтересах держави в особі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неповне зясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказав, що суд не звернув увагу на те, що доводи позивачки про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна є надуманими, факт ухилення не доведено, як і не доведена, що можливість нотаріального посвідчення договору втрачено. Також зазначив, що суд не врахував відсутність даних про належність продавцю земельної ділянки під обєктом нерухомого майна (частина якого є предметом спору), що є обовязковим з огляду на положення ст.377 ЦК України про перехід до покупця нерухомості і права власності чи користування на земельну ділянку, на якій вказана нерухомість розміщена.

У запереченнях та додаткових запереченнях представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступної підстави.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до рішення Великолепетиської селищної ради №1077 від 29.04.2015 року було затверджено оцінку вартості 10/100 частин нежитлової будівлі, будинку побуту нежитлового підвального приміщення зі сходами загальною площею 49,9кв.м, що розташований по вул.Щорса,4 в смт.Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області в сумі 14778грн. для продажу, було надано згоду на його відчуження шляхом проведення конкурсу з продажу комунального майна, а також встановлено стартову ціну продажу в 14778грн. (а.с.6).

Згідно рішенню зазначеної ради №1107 від 17.06.2015 року зі змінами №151 від 22.07.2016 року було прийнято рішення про продаж ОСОБА_2 вказаного нерухомого майна, були затверджені умови продажу, зобовязано її сплатити 4900грн. до підписання договору купівлі-продажу, а наступні розрахунки плати в сумі 10000грн. провести з розстроченням платежу до 25.07.2017 року (а.с.7, 8).

Відповідно до долученого при апеляційному розгляді справи письмового договору купівлі-продажу комунального майна від 25.02.2016 року, укладеного між Великолепетиською селищною радою (Продавцем) та ОСОБА_2 (Покупцем), продавець зобовязується продати покупцю 10/100 частини нежитлової будівлі, будинку побуту нежитлове підвальне приміщення зі сходами загальною площею 49,9кв.м, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити ціну за нього у строк, передбачений договором. Товар становить 10/100 частин нежитлової будівлі, будинку побуту загальною площею 485,8кв.м, який розташований за адресою смт.Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області по вул.Соборна,4. Право власності до покупця переходить з моменту передачі товару. Ціна товару 14900грн. Порядок оплати наступний 6400грн. до укладення договору, решта протягом наступних 16 місяців рівними щомісячними платежами по 531,34грн., починаючи з 25.03.2016р по 25.07.2017р.

За актом приймання-передачі від 25.02.2016 року, долученим при апеляційному розгляді справи, продавець передав у власність покупця вказане нерухоме майно.

Матеріали справи містять технічний паспорт на нежитлову будівлю, будинок побуту за вказаною адресою (а.с.10-17).

Наявна дуже нечітка копія квитанції про сплату 25.02.2016 року ОСОБА_2 6400грн. (а.с.18).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 13.04.2015р вартість вказаного нерухомого майна складає 14778грн. (а.с.20-31).

Згідно заяви від 20.10.2016 року представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 11.01.2016 року (а.с.48) позов визнала повністю, не заперечує проти його задоволення, судовий розгляд справи просить проводити за її відсутності (а.с.47).

Рішенням ради №11 від 20.11.2015 року вулицю Щорса було перейменовано на вулицю Соборну (а.с.41).

Задовольняючи позов на підставі ст.657, ч.1 ст.638, ч.2 ст.220 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися щодо істотних умов договору та відбулося часткове його виконання, а нотаріальне посвідчення договору не відбулось через відмову відповідача, що ним визнано.

Однак до такого висновку суд дійшов при неповному зясуванню обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, що згідно з положеннями п.п.1 та 4 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З 01 січня 2013 року набули чинності положення Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року, яким державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна була скасована.

Вказаним Законом були внесені зміни, зокрема, до ст.ст.334, 640 та 657 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2016 рік), договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно ст.657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2016 рік), встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст.220 ЦК України: у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1); якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч.2).

Таким чином, з 2013 року норма ч.2 ст.220 ЦК України може, за наявності підстав, застосовуватись до спірних правовідносин.

Відповідно до п.13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

Отже, однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі за № 6-1288цс17.

Встановлюючи факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, суд першої інстанції виходив з відмовою відповідача, що визнано ним самим. Тобто, суд прийняв за встановлений факт ухилення від такого посвідчення просте небажання продавця нотаріально посвідчувати договір, що підтверджується письмовою заявою від 20.10.2016 року представника відповідача на адресу суду, в якій вона позов визнала повністю, не заперечує проти його задоволення, судовий розгляд справи просить проводити за її відсутності.

Однак, зазначене не свідчить про встановлений факт безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрати стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Таким чином, у цій справі позивачкою не доведено наявність підстав для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

Крім того, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги й відносно відсутності даних про належність селищній раді земельної ділянки під обєктом нерухомого майна (частина якого є предметом спору), що є обовязковим з огляду на положення ст.377 ЦК України про перехід до покупця нерухомості і права власності чи користування на земельну ділянку, на якій вказана нерухомість розміщена.

Також слід зазначити й таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним законом України, що визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно зі ст.1 вказаного Закону: територіальна громада жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр (абзац 2); право комунальної власності право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (абзац 15).

До виключної компетенції сільських, селищних, міських рад п.30 ч.1 ст.26 вказаного Закону віднесено, зокрема, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до п.п.1 п."а" ч.1 ст.29 вказаного Закону виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до положень ст.60 вказаного Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Суд першої інстанції не зясував, чи приймалось селищною радою рішення про затвердження Положення про порядок відчуження комунальної власності територіальної громади, чи відповідають зазначеному Положенню та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення відповідача про продаж спірного нерухомого майна безпосередньо позивачці.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і прийшов до неправильного висновку про задоволення позову.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції як незаконне і необґрунтоване підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів також звертає увагу й на те, що суд, застосовуючи ч.2 ст.220 ЦК України, послався, зокрема, на ст.657 ЦК України, однак виклав її в редакції, яка діяла до 01.01.2013 року і яка з урахуванням ст.210 та ст.640 ЦК України (остання в редакції, що діяла до 01.01.2013 року) унеможливлювала застосування ч.2 ст.220 ЦК України. Також колегія суддів звертає увагу і на поспішність та поверхневість розгляду справи судом першої інстанції. Адже, визнаючи дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, суд не зазначив дату такого договору, розглянув справу за відсутності такого договору, який не був досліджений в суді першої інстанції. І лише при апеляційному розгляді справи копія вказаного письмового договору купівлі-продажу комунального майна від 25.02.2016 року була долучена до матеріалів справи і досліджено умови договору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з позивачки на користь заявника необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1212,64грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, ч.2 ст.220, ч.3 ст.640, ст.657 ЦК України, ст.ст.1, 26, 29, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу керівника Каховської місцевої прокуратури прокуратури Херсонської області, діючого в інтересах держави в особі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до Великолепетиської селищної ради про визнання договору купівлі-продажу частини нерухомого майна та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Херсонської області судові витрати у розмірі 1212,64грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_4

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_5

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1