Справа № 459/992/16 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/661/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ «Євролізинг Україна» на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Євролізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення процентів за користування коштами та коштів, сплачених на виконання договору -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002359, укладений 19 червня 2015 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 65 999 (шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 20 коп., сплачених на виконання умов договору фінансового лізингу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 12 618 (дванадцять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 56 коп. процентів за користування коштами. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь держави судові витрати в розмірі 786,17 грн.

Заочне рішення суду оскаржило ТзОВ «Євролізинг Україна».

Вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що наведені в оскаржуваному заочному рішенні умови, які, на думку суду першої інстанції, є несправедливими, відповідають вимогам основних законодавчих актів, що регулюють правовідносини лізингу та не порушують законодавство про захист прав споживачів. Вважає, що судом першої інстанції не було належним чином мотивовано висновок щодо визнання недійсним договору фінансового лізингу на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Законодавством чітко передбачена процедура визнання умов договору недійсними на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», однак судом не було зазначено, які саме вимоги даної норми Закону були порушені, в чому полягає несправедливість умов договору, зокрема п. 1.4 договору, та не зазначено, чи можливо застосувати недійсність правочину в цілому на підставі недійсності окремих його частин. Крім того, зазначає, що судом помилково не було прийнято до уваги те, що спірним правочином, який було укладено між сторонами, передбачено діяльність з фінансового лізингу, а не з адміністрування фінансових активів. Вказує, що відповідно до довідки ФЛ № 541 від 23.09.2014 року ТОВ «Євролізинг Україна» отримало передбачений законодавством України дозвіл на ведення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 ст.18 цього Закону у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Встановлено, що 19.06.2015 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 002359, відповідно до якого предметом лізингу є автомобіль марки «Renault Sandero Stepway». Згідгно умов договору за вказаний автомобіль ОСОБА_2 повинен був сплатити перший платіж, що складається з адміністративного платежу та авансового платежу, а в подальшому сплачувати лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця в розмірі та в строки визначені договором. Предмет лізингу відповідно до умов договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця встановлених платежів.

Відповідно до договору лізингу, до отримання в користування предмету лізингу лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з таких платежів: адміністративний платіж - 10 %, авансовий платіж - 50 %, комісія за передачу - 3 % від ціни предмета лізингу.

Як вбачається з копії квитанцій від 19.06.2015 року, ОСОБА_2 сплатив на рахунок ТзОВ «Євролізинг Україна» платежі на загальну суму 65 999,20 грн.

Відповідно до п. 1.3 укладеного між сторонами договору, лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувача (позивач) в строк та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 1.7 договору, предмет договору лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності сплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору.

Встановлено, що предмет лізингу за даним договором позивачу не передано.

Згідно положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п. п. 2, 3 ч. 3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти за оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Як вбачається зі змісту оспорюваного правочину - договору фінансового лізингу від 19.06.2015 року, в такому виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно з п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу, районний вірно виходив з того, що з договору та додатку № 2 (специфікація) вбачається, що предмет фінансового лізингу належним чином не визначений, зокрема відсутні технічні та індивідуальні характеристики автомобіля, рік його випуску, продавець (постачальник), ціна у грошовій одиниці України, тому оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Також, відповідач не надав суду відповідного дозволу (ліцензії), чинного на час укладення договору фінансового лізингу 14.12.2015 року, на проведення діяльності з надання фінансових послуг.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, вказаною постановою ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 визначено, що відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм, (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов»язаних з лізингом застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає із змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами договору вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Як вбачається з оспорюваного договору лізингу, такий нотаріально не посвідчений.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Однак, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача в користь позивача 12 618 (дванадцять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 56 коп. процентів за користування коштами, у зв»язку з недоведеністю позивачем позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, в рішенні суду відсутній розрахунок відсотків за користування коштами на суму 12 618 грн. 56 коп., не надано такого розрахунку і позивачем протягом усього часу розгляду справи, що дало б змогу апеляційному суду перевірити правильність такого розрахунку. В мотивувальній частині оскаржуваного рішення сума процентів взагалі не зазначена та не зазначено порядок її нарахування.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Євролізинг Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 травня 2016 року в частині стягнення з ТзОВ «Євролізинг Україна» в користь ОСОБА_2 12 618 (дванадцять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 56 коп. процентів за користування коштами скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.