У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М, Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Деркач І.М.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення Кузнецовського міського суду від 7 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про зобов'язання виконати дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кузнецовського міського суду від 7 жовтня 2016 року первісний позов задоволено частково:

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (далі - ПАТ "Брокбізнесбанк" або банк) 30 532, 21 гривень заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 551, 20 гривень судового збору.

В задоволенні решти вимог банку відмовлено.

Зустрічний позов задоволено:

Зобов'язано ПАТ "Брокбізнесбанк" списати з вкладного (депозитного) рахунку НОМЕР_1, що відкритий на ім'я відповідача в банку за договором банківського вкладу №D_260540791 від 31 липня 2013 року, грошові кошти в розмірі 50 000 гривень та зарахувати їх на погашення заборгованості за кредитним договором №002 від 14 серпня 2013 року, що укладений ПАТ "Брокбізнесбанк" з ОСОБА_2

Стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 551, 20 гривень судового збору.

На рішення суду ПАТ "Брокбізнесбанк" через свого представника - Світича П.В. подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у недоведеності обставин справи, які суд вважав встановленими, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом вимог ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" щодо поняття кредитора, ч. 1 ст. 1074 ЦК України щодо недопущення обмежень прав клієнта розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, крім визначених випадків, ст. 1, п.п. 6, 16 ст. 2, п. 8 ст. 26, ч. 1 ст. 35, ст.ст. 34, 36, 45, 48, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо умов та порядку діяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема при введенні тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку.

Маючи право на отримання не більше 200 000 гривень коштів за банківським вкладом, відповідач ним не скористався і протягом дії договору депозиту їх не отримав. На даний час строк дії договорів закінчився.

Вважав, що оскільки ПАТ "Брокбізнесбанк" знаходиться в стані ліквідаційної процедури, а банківську ліцензію відкликано, тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує, зокрема, й кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

В цьому разі вимоги кредиторів приймалися протягом 30 днів з дня опублікування відомостей у газеті "Голос України" про початок ліквідаційної процедури і призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто з 14 червня 2014 року

Крім того, посилався на правову позицію Верховного Суду України, що висловлена постановою від 16 вересня 2-15 року у справі №6-43цс15, яка вказує про обмеження, які застосовуються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" при зарахуванні зустрічних вимог.

Також, на його думку, положення ст.ст. 601, 602 ЦК України щодо припинення зобов'язання зарахування зустрічних однорідних вимог не можуть бути застосовані в процедурі ліквідації банку, оскільки Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є пріоритетним законом з питань ліквідації банків, а проведення зарахування зустрічних однорідних вимог в процедурі ліквідації матиме наслідком порушення норм цього Закону та прав попередніх кредиторів.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати повністю, ухваливши нове - про задоволення позовних вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" та про відмову ОСОБА_2 у зустрічному позові.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь в справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з його доведеності та обґрунтованості, оскільки при вирішенні спірних правовідносин застосуванню не підлягали норми права, які обмежують недопустимість зарахування зустрічних вимог, що чітко передбачено вимогами закону.

Як правильно встановлено судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 31 липня 2013 року між ними укладено договір №D_260540791 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад "Пенсіон"), за умовами якого ОСОБА_2 розмістила в банку грошові кошти в сумі 50 000 гривень строком до 4 серпня 2014 року, з правом поповнення і сплатою процентів на суму вкладу у розмірі 17, 5 відсотків річних (а.с. 122-122, зв.).

Також не оспорюються, а також стверджується й листом ПАТ "Брокбізнесбанк" №4-5497-кр від 28.10.2014 року та випискою за депозитним рахунком від 21.06.2016 року, грошові кошти за депозитним вкладом відповідно до договору №D_260540791 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад "Пенсіон") від 31.07.2013 року в розмірі 50 000 гривень перебувають на рахунку відповідача, який зупинено 10 червня 2014 року, тобто вкладнику дані кошти не повернуті і не входять до складу акцептованих ПАТ "Брокбізнесбанк" грошових вимог ОСОБА_2

14 серпня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір №002, за яким ОСОБА_2 як позичальник отримала у банку в кредит 45 000 гривень для споживчих цілей з терміном повернення до 30 липня 2014 року зі сплатою 21, 5 відсотків річних за користування кредитними коштами (а.с. 4-7).

З метою повернення одержаних позичальником кредитних коштів і належного виконання набутих зобов'язань за кредитним договором №002 від 14 серпня 2013 року між сторонами укладено договір застави майнових прав №002 від тієї ж дати (а.с. 94-96). За положеннями забезпечувального договору ОСОБА_2 передала в заставу ПАТ "Брокбізнесбанк" 50 000 гривень, які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2 на підставі договору строкового банківського вкладу (депозиту) (вклад "Пенсіон") №D_260540791 від 13.07.2013 року. Застава за даним договором забезпечує вимоги заставодержателя щодо виконання позичальником усіх його грошових зобов'язань за кредитним договором; заставодержатель вправі в договірному порядку списати кошти із вкладного рахунку для виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором; заставодавець доручає заставодержателю здійснювати таке договірне списання без укладення будь-яких додаткових договорів та надання будь-яких додаткових документів; таке право може бути реалізовано заставодержателем за умови невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань та умов, що випливають з кредитного договору (пункти 2.1, 5.1 договору застави).

Тоді ж між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору банківського строкового вкладу (депозиту) №D_260540791 від 13.07.2013 року (а.с. 123-123, зв.). В зв'язку з цим умови договору банківського вкладу доповнено положеннями про право договірного списання коштів з вкладного (депозитного) рахунку у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Отже, міським судом правильно встановлено, що на час судового розгляду справи у розпорядженні ПАТ "Брокбізнесбанк" знаходяться депозитні кошти відповідача в розмірі 50 000 гривень, що не включені до реєстру акцептованих вимог банку та передані йому в заставу на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №002 від 14 серпня 2013 року.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з того приводу, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої кредитні зобов'язання перед кредитодавцем, прострочивши їх, внаслідок чого станом на 31 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 80 532, 21 гривень, з яких: 40 114, 36 гривень складають безпосередній борг за тілом кредиту, 12 130, 55 гривень - за сплатою відсотків, 26 854, 54 гривень - індексація простроченої заборгованості, сума трьох процентів річних - 1 432, 76 гривень.

Скориставшись своїм правом вимоги на стягнення виниклої заборгованості за кредитним договором, у серпні 2015 року ПАТ "Брокбізнесбанк" звернувся в суд з відповідним позовом до ОСОБА_2 (а.с. 1-3).

У квітні 2016 року відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом до банку, заперечуючи проти первісного позову та обґрунтовуючи свої вимоги правом вимагати зарахування зустрічних однорідних вимог, тобто зобов'язати ПАТ "Брокбізнесбанк" списати з її вкладного (депозитного) рахунку 50 000 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №002 від 14 серпня 2013 року (а.с. 117-118, зв.).

27 квітня 2016 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним позовом і їх об'єднано в одне провадження.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи належать до застосування норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив цивільно-правовий спір, зарахувавши зустрічні однорідні вимоги, стягнувши при цьому з позичальника на користь кредитодавця суму грошової різниці між кредитною заборгованістю та зобов'язавши банк списати з вкладного (депозитного) рахунку, відкритого на ім'я відповідача суму банківського вкладу.

Так, постановою Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року №339 у ПАТ "Брокбізнесбанк" відкликано банківську ліцензію (а.с. 19). 11 червня 2014 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб своїм рішенням від 11 червня 2014 року №45 розпочала ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" і призначила уповноважену особу Фонду на ліквідацію (а.с. 20-21). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2015 року №103 продовжено строки здійснення процедури ліквідації банку строком на один рік до 10 червня 2016 року включно (а.с. 21).

29 січня 2016 року відповідач звернулася до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку зі зверненням, де просила здійснити погашення її зобов'язань за кредитним договором №002 від 14 серпня 2013 року через договірне списання коштів з її вкладного рахунку, звернення стягнення на предмет застави - грошові кошти, що перебувають на її вкладному рахунку або зарахування зустрічних однорідних вимог.

16 лютого 2016 року ПАТ "Брокбізнесбанк" своїм листом № 1117 відмовив їй у здійсненні договірного списання коштів з її вкладного рахунку в рахунок погашення заборгованості за кредитом, адже така можливість не передбачена законом чи договором.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції при спростуванні відмови банку в задоволенні вимог ОСОБА_2

Згідно зі ст.ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 510, 1071, 601, 602 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Не допускається зарахування зустрічних вимог:

1.)про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

2.)про стягнення аліментів;

3.)щодо довічного утримання (догляду);

4.)у разі спливу позовної давності;

5.)в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку, крім іншого, забороняється зарахування зустрічних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбулося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Судом встановлено, з правильністю чого погоджується і колегія суддів, що за кредитним договором №002 від 14 серпня 2013 року заміна застави не відбувалася, кошти депозитного вкладу ОСОБА_2 в розмірі 50 000 гривень на момент початку процедури виведення Фондом банку з ринку перебували на депозитному рахунку в ПАТ "Брокбізнесбанк". При цьому вірно враховано, що умови ст. 5 договору застави майнових прав №002 від 14 серпня 2013 року визначали можливість договірного списання коштів із вкладного (депозитного) рахунку відповідача з метою виконання її кредитних зобов'язань. Окрім того, аналогічними положеннями через укладення додаткової угоди №1 від 14 серпня 2013 року доповнено і договір строкового банківського вкладу (депозиту) (вклад "Пенсіон") №D_260540791 від 13 липня 2013 року (пункт 1.9).

Тобто встановлені п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який вбачається спеціальною нормою закону при вирішенні спірних відносин, щодо обмеження щодо заборони зарахування зустрічних однорідних вимог на правовідносини між сторонами не поширюються. Отже, відповідач вправі вимагати зарахування коштів за вкладним (депозитним) рахунком в рахунок погашення своєї кредитної заборгованості перед банком, оскільки ці вимоги є однорідними, виникають із зобов'язань, де сторони мають взаємні права та обов'язки і є одночасно і кредитором, і боржником.

Обґрунтовано судом взято до уваги і матеріально-правовий взаємозв'язок між цією нормою закону і п. 8 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за яким Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

За таких обставин місцевий суд правильно встановив факт порушення банком суб'єктивних цивільних прав ОСОБА_2, а тому підставно задовольнив вимоги зустрічного позову, списавши з вкладного (депозитного) рахунку НОМЕР_1, відкритого на її ім'я у ПАТ "Брокбізнесбанк", грошові кошти у розмірі 50 000 гривень, зарахувавши їх на погашення заборгованості за кредитним договором №002 від 14 серпня 2013 року.

При цьому первісний позов підлягав до часткового задоволення, адже різниця між кредитною заборгованістю, за стягненням якої звернувся банк до суду, та розміром депозитного вкладу, який підлягає списанню, склав 30 532, 21 гривень, що обчислюється шляхом віднімання від 80 532, 21 гривень 50 000 гривень депозитного вкладу.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України судом правильно розподілено судові витрати між сторонами, а саме з ОСОБА_2 стягнуто в дохід держави 551, 20 гривень судового збору, а той самий розмір судового збору - стягнуто з ПАТ "Брокбізнесбанк" на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, що внаслідок чого судом помилково застосовано норми матеріального права, спростовуються правильністю висновків суду.

Не можна погодитися і з посиланнями позивача про недодержання норм процесуального права.

Так, згідно з ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Будь-яких доказів про такі процесуально-правові порушення, що потягли неправильне вирішення цивільно-правового спору, позивачем надано не було, а апеляційним судом не було здобуто.

Решта доводів автора скарги є необґрунтованими і на увагу не заслуговують.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, про необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є ухвалення його судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" відхилити, а рішення Кузнецовського міського суду від 7 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: