Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/107/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

11.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів: Голованя А.М., Дуковського О.Л.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, про усунення перешкод в оформленні спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 4 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про усунення перешкод в оформленні спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що 11 грудня 2013 року помер ОСОБА_6, який є її сином і чоловіком ОСОБА_5, а тому відкрилась спадщина на належне йому майно. Під час оформлення спадщини нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове мано - транспортні засоби. За життя спадкодавця, 20 липня 2011 року, ОСОБА_6 передав транспортні засоби у користування та розпорядження ОСОБА_3 та ОСОБА_4, надавши їм довіреність.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив зобовязати відповідачів усунути йому перешкоди в оформленні спадщини піля смерті ОСОБА_6, шляхом надання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЕІС №246870 на автомобіль КАМАЗ 5320, 1986 року випуску, кузов №6, державний номер 10844ОН, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РСА №833781 на причіп ГКБ 8350, 1988 року випуску, шасі (рама) №, державний номер НОМЕР_1, а також повернення вказаних транспортних засобів.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалено без дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Суд дав невірну оцінку заяві ОСОБА_7Відповідачі не спростували предявлених до них вимог та не надали доказів.

Відповідачі не скористались свої процесуальним правом надати письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_2 повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не зявилася.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4, який діє від свого імені та на підставі довіреності від імені відповідача ОСОБА_3, у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги.

Третя особа ОСОБА_5, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 9 грудня 1994 року ОСОБА_6 уклав шлюб із ОСОБА_9 і подружжя отримало спільне прізвище - ОСОБА_6.

ОСОБА_6 належали автомобіль КАМАЗ 5320, 1986 року випуску, шасі (рама) №6, державний реєстраційний номер 10844ОН, технічний паспорт серія ЕІС №246870, а також причіп ГКБ 8350, 1988 року випуску, шасі (рама) №, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, технічний паспорт серія РСА №833781.

Згідно нотаріально посвідченої довіреності № 6116 від 20 липня 2011 року, ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_3 користуватися, експлуатувати та продати автомобіль КАМАЗ 5320, 1986 року випуску, кузов №6, державний номер 10844ОН, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії ЕІС №246870.

Згідно нотаріально посвідченої довіреності №6118 від 20 липня 2011 року ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_3 користуватися, експлуатувати та продати причіп ГКБ 8350, 1988 року випуску, шасі (рама) №, державний номер НОМЕР_1, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії РСА №833781.

Вказані довіреності не скасовувались, а строк їх дії було встановлених до 20 липня 2014 року.

10 грудня 2013 року ОСОБА_6 помер.

Приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_6 заведено спадкову справу 24/2013 від 23 грудня 2013 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про зобовязання вчинити дії встановлено, що після смерті ОСОБА_6 нотаріусом прийнято заяви про прийняття спадщини від трьох спадкоємців: дочки померлого - ОСОБА_11, дружини - ОСОБА_5 та матері - ОСОБА_2, проте відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів.

Правильність встановлення судом цих обставини сторонами не оспорюється.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем і його представниками не доведено, що свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, які належали спадкодавцю і які необхідні позивачу для реалізації спадкових прав, а також самі транспортні засоби знаходяться у відповідачів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів вцілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК Українирішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що апеляційним судом зроблено не було.

Підстави звільнення від доказування встановлені ст. 61 ЦПК України.

Матеріали справи не вказують на наявність підстав для звільнення сторін від тягаря доказування.

Водночас, звертаючись до суду і стверджуючи про неправомірне утримання відповідачами неналежних їм документів та майна, саме на позивача покладається обовязок доказування цих обставин.

Доводи апеляційної скарги про не спростування відповідачами обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги не заслуговують на увагу так, як за загальним правилом цивільного судочинства такі обставини підлягають доказуванню особою, яка на них посилається, тобто позивачем.

Звертаючись до суду позивач вказав, що ОСОБА_6 передав відповідачам автомобіль та причеп і реєстраційній документи на них на підставі нотаріально посвідчених довіреностей (а.с. 70, 72).

Однак із змісту довіреностей вбачається, що на підставі попередньо укладеного усно договору доручення ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_4 або ОСОБА_3 самостійно, незалежно один від одного, користуватися та продати (розпорядитися) на власний розсуд вказане майно.

Проте у тексті довіреностей не вказано про передачу довірителем повіреним або комусь з них реєстраційних документів чи самих транспортних засобів.

Відповідачі факт отримання ними цього майна не визнали.

Інших доказів на підтвердження володіння відповідачами витребуваним у них майном, які б відповідали вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності позивач не надав.

При цьому суд першої інстанції дав правильну оцінку письмовим поясненням ОСОБА_12 (а.с. 121) та обґрунтовано не прийняв їх до уваги.

Захист майнових прав спадкоємця шляхом витребування майна, яке входить до складу спадкової маси, можливий шляхом предявлення відповідної вимоги до особи, яка володіє таким майном без правової підстави на це.

Проте позивач не довів, що відповідачі являються володільцями витребуваного у них майна, отже предявлені до них вимоги є недоведеними.

Крім того, як встановив суд, після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли три спадкоємці, які володіють однаковим обсягом спадкових прав.

Однак позивач вимагає повернення спірного майна на свою користь, але при цьому одного із спадкоємців - ОСОБА_11 (дочку спадкодавця) до участі у справі не злучив, не зважаючи на те, що вона стосується її прав.

Колегія суддів також відзначає, що безпосередньою підставою звернення до суду позивач вказав наявність перешкод в реалізації спадкових прав, а саме в отриманні свідоцтва про право на спадщину, через відсутність реєстраційних документів на транспортні засоби. які утримуються відповідачами.

За обставин, які вказують на наявність спору щодо спадкового майна, про що свідчать матеріали даної цивільної справи а також зміст рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про зобовязання вчинити дії, позивач мала право на застосування іншого способу захисту ніж зобовязання надати реєстраційні документи на транспортні засоби, передбаченого ст. 392 ЦК України.

Проте позивач не скористалася своїм процесуальним правом на зміну предмета позову.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 4 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: