Справа № 202/226/17
Провадження № 2/202/798/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді-Бєльченко Л.А

при секретарі-Скляр А.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності та припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності та припинення права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 12 січня 2015 року між нею та громадянином ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого вона передала у власність відповідача грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, що на дату укладення договору складало суму в розмірі 787 900,00 грн. (сімсот вісімдесят сім тисяч девятсот гривень 00 копійок), а останній зобовязався повернути їх до 01 вересня 2016 року, що підтверджується розпискою відповідача, складеною 12 січня 2015 року.

Відповідно до умов пункту 5 договору, з метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань, відповідач надав в якості забезпечення позики належне йому рухоме та нерухоме майно, а саме: автотранспортний засіб, марки CHEVROLET, модель AVEO, 2012 року випуску, тип легковий - седан-В, номер шасі (кузова, рами) VIN - KL1TA69EJCB101784, колір білий, обєм двигуна 1598, д/н НОМЕР_1,свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК№ 758540 від 30.05.2012 року; квартиру, загальною площею 45,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.01.2004 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2857526 від 18.02.2004 року.

Проте вимоги позивача щодо повернення заборгованості відповідачем до цього часу не були виконані .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, що на дату укладення договору за офіційним курсом НБУ складало суму в розмірі 787 900,00 грн., а останній зобовязався повернути їх до 01 вересня 2016 року, що підтверджується договором позики, укладеним у простій письмовій формі, розпискою відповідача, складеною 12 січня 2015 року (а.с. 7,8).

При цьому відповідно до умов пункту 5 договору, з метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за договором позики щодо повернення позикодавцеві суми позики в повному обсязі, відповідач ОСОБА_3 надав в якості забезпечення позики належне йому рухоме та нерухоме майно, а саме: автотранспортний засіб, марки CHEVROLET, модель AVEO, 2012 року випуску, тип легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) VIN KL1TA69EJCB101784, колір білий, обєм двигуна 1598, д/н НОМЕР_1, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 758540 від 30.05.2012 року; квартиру загальною площею 45,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.01.2004 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2857526 від 18.02.2004 року.

Також судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, суму боргу позивачу не повернув.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як визначено в частині 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та статті 1 Закону України Про заставу в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частинами 1, 2 статті 13 Закону України Про заставу договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

В силу статті 14 Закону України Про заставу недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Отже, враховуючи, що нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу та квартири між сторонами не укладався, суд вважає, що підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль та квартиру, належних відповідачу, немає.

В даному випадку позивач, позичивши відповідачу грошові кошти за договором позики, має право вимагати в судовому порядку повернення йому саме грошових коштів у сумі, визначеній договором, а не ставити питання про визнання за ним права власності на автомобіль та квартиру відповідача, оскільки визнання такого права за позивачем буде суперечити правовій природі договору позики, який укладений між сторонами.

Разом із тим, з урахуванням відсутності між сторонами спору з приводу переоформлення права власності на автомобіль та квартиру на позивача, про що свідчить визнання відповідачем позову, сторони не позбавлені можливості переоформити право власності на автомобіль та квартиру на позивача в позасудовому порядку. Доказів про те, що таке переоформлення неможливе, вони суду не надали.

Таким чином, позов ОСОБА_6 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 61, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1049, 328, 546, 572 ЦК України, Законом України Про заставу, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності та припинення права власності.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя Бєльченко Л.А.