Справа № 304/1297/16-ц
Провадження № 2/304/29/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2017 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Ганька І. І.,
при секретарі - Соханич Л.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сімерська сільська рада Перечинського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -
Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить встановити факт, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2006 року і до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла 31 березня 2016 року, не проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31 березня 2016 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 3 з надвірними спорудами та будівлями по вул. М.Підгірянки в с. Сімер Перечинського району. Покійна була забудовником вказаного майна, заповіту не залишила. Так, на час відкриття спадщини вона була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовилася від її прийняття, на даний час стала головою вказаного дворогосподарства, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Однак, звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, їй у видачі такого було відмовлено у звязку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на вищевказаний будинок. Також нотаріусом їй було розяснено, що частка спадкового майна буде поділена між нею та відповідачем ОСОБА_2 як особами, які на день смерті спадкодавця були зареєстровані у спадковому будинку. Разом з цим, хоча останній і був зареєстрований у такому на час відкриття спадщини, однак понад 10 років назад виїхав на заробітки у Російську Федерацію, де фактично проживає на даний час. Оскільки факт реєстрації відповідача у спадковому будинку впливає на розмір її частки у спадковому майні, тому просить позов задовольнити.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити та не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
У судове засідання представник Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як третьої особи не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду.
Допитана судом свідок ОСОБА_4 показала, що її брат ОСОБА_5 і ОСОБА_2 є друзями з дитинства та однокласниками, тому вона останнього добре знає. У 2002 році вони закінчили школу, а влітку того ж року відповідач виїхав із с. Сімер в Росію. З того часу вдома не живе. Чи знав він про смерть його матері їй також не відомо, однак на похороні ОСОБА_2 не був.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою більше 15 років, за цей час жодного разу не приїжджав. Із позивачем вони часто спілкуються, так як живуть по сусідству, крім цього остання є її похресницею, а покійна була двоюрідною сестрою.
Допитана судом свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є братом і сестрою у них одна мама, але різні батьки. Також зазначила, що у дитинстві відповідач грався з її сином, вони живуть по сусідстві з позивачем. У 2002 році ОСОБА_2 виїхав на заробітки в Росію і з того часу жодного разу не приїжджав, на похорон мами у 2016 році він також не зявився. Ні їй, ні її сину його точне місце перебування не відоме.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, понад 10 років назад виїхав на заробітки і з того часу додому більше не повертався. Інколи телефонував її сину ОСОБА_9, однак протягом останніх 5 років вони не спілкувалися. На похорон матері ОСОБА_2 не приїхав, зв'язку з ним не має. Крім цього, додатково зазначила, що її чоловік і покійна мама позивача були рідними братом і сестрою; у сторін позову різні батьки, але одна мама ОСОБА_3
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно ч. 4 цієї статті суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.
Як розяснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Оскільки встановлення даного факту повязане з вирішенням спору про право, тому розгляд такого можливий виключно у позовному провадженні.
Встановлено, що 31 березня 2016 року померла мати сторін ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 206607, виданим 01 квітня 2016 року виконавчим комітетом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а. с. 5, 12, 14-15).
Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 3 по вул.М.Підгірянки в с. Сімер Перечинського району Закарпатської області (а. с. 6).
Також встановлено, що на момент смерті спадкодавця сторони були зареєстровані у спадковому будинку, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки виконкому Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області №1009 від 03 жовтня 2016 року (а. с. 12).
Разом з цим, з довідки виконкому Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1011 від 03 жовтня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, понад 10 років проживає в Росії (а. с. 10). Вказане також підтверджується допитаними у судовому засіданні свідками ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
У той же час, ЦК України не дає визначення постійного або тимчасового проживання.
Натомість ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» оперує визначеннями місце перебування та місце проживання: місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Аналізуючи вказані норми права можна дійти висновку, що проживання в певному місці буде постійним якщо особа проживала в ньому не менше шести місяців.
При цьому, хоча вказаний Закон встановлює обов'язок особи зареєструвати своє місце проживання після прибуття до нового місця проживання, однак він не встановлює жодних правових наслідків у разі не дотримання вказаного обовязку.
Таким чином місце проживання особи та місце реєстрації не є тотожними поняттями. Реєстрація особи за певною адресою не є безперечним доказом проживання особи за такою адресою та не встановлює презумпцію проживання особи за цією адресою.
Отже, беручи до уваги те, що позивачем належними та допустимим доказами доведено факт не проживання ОСОБА_2 в с. Сімер по вул. М. Підгірянки, № 3 Перечинського району з 2006 року до дня смерті ОСОБА_3, яка померла 31 березня 2016 року, а відповідачем, всупереч приписів ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дані обставини не спростовані, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 29 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сімерська сільська рада Перечинського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2006 року до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла 31 березня 2016 року, за адресою: с. Сімер, вул. М.Підгірянки, № 3 Перечинського району Закарпатської області не проживав.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: ОСОБА_10