Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3988/16-ц
Провадження № 2/553/242/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.01.2017 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіна Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами Полтавтрансбуд" до ОСОБА_1, треті особи - Товариство з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд", Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл", про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 "Компанія з управління активами Полтавтрансбуд" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову вказує, що 24.11.2011 року між позивачем та ТзДВ "Полтавтрансбуд" укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 1/1, на підставі якого позивач набув у власність майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б. Всупереч вказаному договору 07.12.2011 року між ТзДВ "Полтавтрансбуд" та ТОВ "Компанія "АВМ Інтернешнл", на підставі якого відчужено ці ж майнові права, які в подальшому останнім відчужено відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 2 від 24.09.2013 року. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року договір купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2011 року, укладений між ТзДВ "Полтавтрансбуд" та ТОВ "Компанія "АВМ Інтернешнл", визнано недійсним, позаяк на час його укладення ТзДВ "Полтавтрансбуд" не було власником вищевказаних майнових прав на нежитлове приміщення.

Вважає, що ТОВ "Компанія "АВМ Інтернешнл", а потім ОСОБА_1 набули зазначені майнові права на нежитлове приміщення безпідставно, що відповідно до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України є підставою для витребування їх у кінцевого набувача - ОСОБА_1 Просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, доручила представляти свої інтереси на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність позовних вимог, оскільки предметом віндикаційного позову не можуть бути майнові права, а лише індивідуально визначене майно, яке існує в натурі, а позивачем може бути лише власник такого майна, який ним не володіє, тоді як ОСОБА_2 "Компанія з управління активами Полтавтрансбуд" на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2011 року являється володільцем майнових прав, що є предметом спору по даній справі. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл" в судовому засіданні підтримав позицію пердставнка відповідача, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник Представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд", будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 листопада 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" та Товариством з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд" було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, за яким Товариство з додатковою відповідальністю "Полтаватрансбуд" продало Товариству з додатковою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-П загальною площею 82,9 м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б.

В подальшому, всупереч вищевказаному договору, 07 грудня 2011 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл" укладено аналогічний договір купівлі-продажу майнових прав, згідно з яким Товариство з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд" здійснив продаж майнових прав на це саме нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е164І загальною площею 82,9 м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б, Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл".

На підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 2 від 24.09.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл" продало ОСОБА_1 майнові права на це нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е164І загальною площею 82,9 м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року у справі № 917/2015/15 за позовом ОСОБА_2 "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" до ТзДВ "Полтавтрансбуд" та ОСОБА_2 "Компанія "АВМ Інтернешнл" визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2011 pоку, укладений між ТзДВ "Полтавтрансбуд" та ОСОБА_2 "Компанія "АВМ Інтернешнл".

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на наступні обставини.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст.ст. 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (п. 1, п. 2 ст. 180 Господарського кодексу України). Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема у ч. 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Визнання правочину недійсним відноситься до способів захисту цивільних прав та інтересів, встановлених ст. 16 Цивільного кодексу України. За захистом свого майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду.

За приписами п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу п. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, чинне законодавство чітко передбачає можливість визнання недійсним договору за позовом заінтересованої сторони.

За ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права визнаються речовими правами.

В постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі № 6-168-цс12 зроблено висновок, що майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами, а тому майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.11.2015року у справі № 6-1858цс15.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Частиною 5 ст. 656 ЦК України встановлено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір від 24 листопада 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" та Товариством з додатковою відповідальністю "Полтаватрансбуд" укладено повноважними представниками, містить підписи та печатки сторін за договором, в установленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсним, а тому є підставою для виникнення прав та обов'язків сторін за вказаним договором.

Отже, на підставі договору від 24 листопада 2011 року позивач став власником майнових прав, купівля-продаж яких була предметом договору.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, право розпорядження майном належить власникові, а згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд й усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В даному випадку майно (а саме - майнове право) було продано не власником, без його згоди, поза його волею та всупереч приписам законодавства.

З огляду на наведене вище, Господарський суд Полтавської області у рішенні від 06.10.2015 року в справі № 917/2015/15 прийшов до висновку, що Товариство з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд", здійснюючи продаж майнових прав на користь товариства з додатковою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл", не мав достатнього обсягу дієздатності для їх правомірного відчуження, оскільки майнові права на момент укладання договору від 07.12.2011 року вже було продано Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" згідно з договором від 24.11.2011 року.

А відтак договір купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2011 року, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл" та Товариством з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд", порушує право Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" на володіння, користування та розпорядження своєю власністю (майновими правами, придбаними за договором від 24 листопада 2011 року), у звязку з чим суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсним Договору купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2011р., укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю "Полтаватрансбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл".

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" про витребування належних йому на підставі договору від 24.11.2011 року майнових прав у ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Пунктом 1 статті 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Частина 2 ст. 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі - продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Твердження представника відповідача в обґрунтування заперечень проти позову на те, що предметом віндикаційного позову не можуть бути майнові права, а лише майно у виді індивідуально визначеної речі, на переконання суду, є непереконливими та не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Так, за змістом положень ст. 387 ЦК України власник наділений правом витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При цьому, в ст. 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Зі змісту п. 1.1 розділу 1 "Предмет договору" Договору купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" та Товариством з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд", визначено, що продавець продає, а покупець купує майнові права на нежитлове приміщення (далі "Об'єкт"), розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б.

В п. 1.1 розділу 1 "Майнові права на об'єкт" Договору купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року зазначено, що майнові права на обєкт являють собою права на будівництво та отримання у власність приміщення, визначеного в п. 1.1 даного Договору.

Саме майнові права на нежитлове приміщення (далі "Об'єкт"), розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б як права на будівництво та отримання у власність зазначеного приміщення були предметом договору від 07.12.2011 року, укладеного між ТзДВ "Полтавтрансбуд" та ТОВ "Компанія "АВМ Інтернешнл", та договору купівлі-продажу майнових прав № 2 від 24.09.2013 року, укладеного ТОВ "Компанія "АВМ Інтернешнл" з ОСОБА_1

Наявні у справі докази безперечно свідчать про те, що майнові права на об'єкт інвестування (майбутнє нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б) остаточно перейшли у власність позивача ОСОБА_2 "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" як добросовісного набувача з часу підписання договору від 24.11.2011 року. Тобто, судом встановлено факт набуття з 24.11.2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" права власності на майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б.

При цьому, не викликає сумніву те, що станом на момент укладення договору від 07.12.2011 року ТзДВ "Полтавтрансбуд", не будучи законним власником вищевказаних майнових прав, здійснив їх відчуження на користь ОСОБА_2 "Компанія "АВМ Інтернешнл" без будь-яких правових підстав, не маючи достатнього обсягу дієздатності для їх правомірного відчуження, оскільки вони раніше вже були відчужені позивачу по справі. Тобто майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б, вибули з володіння власника - ОСОБА_2 "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" - поза його волею, та на час розгляду справи перебувають у володінні відповідача ОСОБА_1

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Вказана норма закону передбачає необхідність встановлення обставин вибуття майна з володіння власника, який вважає своє право власності порушеним і вимагає повернення майна, а не обставин вибуття майна з володіння особи, яка в подальшому перепродала це майно. Це стосується і випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Приписами статті 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В даному випадку майно (а саме - майнове право) було продано не власником, а без його згоди, поза його волею та всупереч приписам законодавства.

За договором купівлі-продажу майнових прав № 2 від 24.09.2013 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл" та ОСОБА_1, та актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення в житловому будинку по вул. Панянка, 65-6, в м. Полтаві від 21.10.2013 року предметом договору є майнові права на нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б, розташоване на 1-му поверсі будинку в осях будинку А-Е16ІІ загальною площею 82,9 кв.м, які також є предметом договору купівлі-продажу майнових прав № 1/1 від 07.12.2011 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ Інтернешнл" та Товариством з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд", який визнаний недійсним рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року у справі № 917/2015/15.

Тобто, ОСОБА_2 "Компанія "АВМ Інтернешнл" здійснило наступне відчуження на користь ОСОБА_1 майнових прав на нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б, розташоване на 1-му поверсі в осях будинку А-Е16-ІІ загальною площею 82,9 кв.м, які отримало за визнаним судом недійсним договором купівлі-продажу майнових прав № 1/1 від 07.12.2011 року.

Оскільки ТзДВ "Полтавтрансбуд" не було власником вищевказаних майнових прав на нежитлове приміщення на момент їх відчуження, тому не мало права продавати зазначені майнові права ТОВ "Компанія "АВМ Інтернешнл", яка в подальшому продала їх ОСОБА_1 Таким чином, ТОВ "Компанія "АВМ Інтернешнл", а в подальшому ОСОБА_1, набули зазначені майнові права на нежитлове приміщення безпідставно, що відповідно до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України є підставою для витребування у кінцевого набувача - ОСОБА_1 - вказаних майнових прав.

Згідно ч. 1, 2, 3 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перині статті 216 ЦК ) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

У постанові від 17.12.2014 року по справі № 6-140цс14 Верховний Суд України дійшов висновку, що за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов у постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-1158цс 15.

Згідно п. 1 ст. 360 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами Полтавтрансбуд" про витребування майна з чужого незаконного володіння є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 130, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами Полтавтрансбуд" задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65-б.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами Полтавтрансбуд" судовий збір в сумі 3676 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4