Дата документу 16.01.2017
Справа № 320/230/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» січня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

народних засідателів - Собіна Д.В., Ходченкової І.В.

при секретарі - Горбань Н.А.,

за участю прокурора - Кісілічак С.М.,

представника КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради - Тарасенко Ю.С.,

лікаря - психіатра - Тарасенко Ю.С.,

заінтересованих осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

особи, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за заявою КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку, за участю заінтересованих осіб ОСОБА_3, ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку, за участю заінтересованих осіб ОСОБА_3, ОСОБА_2 Заява обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 12.01.2017 року був доставлений спеціалізованою бригадою швидкої допомоги до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» у супроводі цивільної дружини ОСОБА_3 Зі слів цивільної дружини, пацієнт звернувся до дільничного психіатра, був оглянутий лікарем ОСОБА_5 За заявою ОСОБА_3 протягом останніх 1,5 місяців хворий, змінився у поведінці, став дратівливим, підозрілим, стверджував, що дружина прослуховує його мобільний телефон, звинувачував її у якійсь «змові», відмовлявся від їжі, погрожував її придушити. Після цього ходив по дому, до батьків дружини та просив вибачення «за все що скоїв». Вдома не спав, виявляв агресію до дитини, двічі було викликано психіатричну бригаду, проте у транспортуванні до психіатричного стаціонару з метою госпіталізації було відмовлено. Після огляду дільничного психіатра хворому було встановлено попередній діагноз: «Шизофренія» та видано направлення на стаціонарне лікування. Прямо до поліклініки було викликано бригаду швидкої допомоги, пацієнт був доставлений до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР та госпіталізований до психіатричного-наркологічного чоловічого відділення. До лікувального закладу також була запрошена мати пацієнта яка повідомила, що в її сина є певні відхилення в поведінці, в зв'язку з чим також просила його госпіталізувати для проведення обстеження. При надходженні ОСОБА_4 був досяжний продуктивному контакту, орієнтований правильно, на запитання відповідав з роздратуванням, при цьому уникав прямих відповідей на запитання, був напружений, підозрілий. Не заперечував, що деякі факти, викладені у заяві дружини, дійсно мали місце, але все було не так, дружина перебільшує. При надходженні ОСОБА_4 відмовився надати добровільну згоду на обстеження та лікування, у зв'язку з чим КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» вимушена звернутись до суду з цією заявою.

Представник КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради та лікар-психіатр Тарасенко Ю.С. в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, пояснила, що у ОСОБА_4 є психічні розлади, має місце параноїдна симптоматика. Однак, агресії він не виявляв ні під час перебування в лікарні, ні в судовому засіданні. Пацієнт був оглянутий 9 лікарями, у всіх була різна думка щодо нього. Однак, всі погодились з тим, що в нього є психічні розлади. Потім все ж таки на ЛКК було прийнято рішення, що ОСОБА_4 може вчинити дії, що можуть загрожувати життю дружини та їх дитині, що може розглядатися, як потенційна небезпека для оточуючих, а тому прийшли до висновку, що він потребує примусової госпіталізації. Однак, до прийняття судом рішення, вони його не лікували, а лише спостерігали за ним. Згідно ЗУ «Про психіатричну допомогу», якщо не має агресії у пацієнта, лікарі не мають права його лікувати. На обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_4 не перебував, в їх лікарні також раніше не перебував. ОСОБА_4 не агресивний. Однак, в них була заява дружини, про те що ОСОБА_4 проявляє агресію щодо неї та їхньої малолітньої дитини та були виявлені в нього психічні розлади, а тому він був госпіталізований.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, просить госпіталізувати її цивільного чоловіка. Суду пояснила, що проживає разом з ОСОБА_4 з 12.07.2008 року в одному дворі з її батьками. З 2009 року вона помітила, що ОСОБА_4 став підозрілим, намагався її контролювати. В сім'ї траплялися побутові конфлікти. Однак, він хороший батько, працьовитий, забезпечує родину. Приблизно, півтора місяці назад ОСОБА_4 почав дивно себе поводити, йому здавалося, що за ним слідкують, намагався в будинку шукати прослуховуючи пристрої. 08.01.2017 року вона знайшла ніж в кімнаті, ОСОБА_4 пояснив, що почув якісь звуки на вулиці та виходив подивитися, а ніж взяв для захисту. У ОСОБА_4 з'явилися складності у вираженні думок. Однак, він весь час стверджує, що нормальний. З 12.01.2017 року у ОСОБА_4 з'явилась агресія, він міг накричати на неї, погрожував що відірве голову, придушить, проте фізично її та їхню дитину не кривдив. Останнім часом ОСОБА_4 не спить ночами. У ніч з 10 на 11 січня 2017 року ОСОБА_4 намагався кудись винести їх дитину, взяв її на руки та поніс до виходу. 12 січня 2017 року вона разом з ОСОБА_4 звернулися до дільничного лікаря - психіатра, при огляді лікар повідомив, що ОСОБА_4 необхідно терміново госпіталізувати. Вона відчуває небезпеку для себе та дитини. Самостійно ОСОБА_4 лікуватися не буде, а тому підлягає госпіталізації.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, просить госпіталізувати її сина ОСОБА_4 Суду пояснила, що з 12.07.2008 року син проживає окремо від неї з цивільною дружиною та дитиною. Раніше працював на будівництві. До цього часу нічого підозрілого в синові вона не помічала. В цьому році, після Нового року, коли син прийшов до неї, вона помітила, що у нього задумливий, далекий погляд. Вона спитала, що сталося, він сказав, що нічого. З 10 на 11 січня 2017 року, вночі їй подзвонила невістка та сказала, що син не спить, стогне, постійно дивиться на телефон, каже, що в нього болить голова. Вона подумала, що це пов'язано з травмою, яку він колись отримав. Викликала швидку допомогу, яка відвезла сина до травмпункту. Потім робили МРТ, все було в порядку. Вважає, що сина треба обстежити, здати аналізи та підлікувати.

Особа, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію в психіатричне відділення ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив, що він проти госпіталізації, оскільки він не хворий. Півтора місяці він знаходиться в депресії, оскільки на даний час не працює, хвилюється за документи, які йому слід зробити - паспорт громадянина України та закордонний паспорт. Хоче поїхати за кордон на заробітки. Він проживає з дружиною, з донькою, він їх любить. В сім'ї іноді виникають суперечки, однак вони всі побутові. Усі його підозри про прослуховування телефону, слежці за ним були жартами, оскільки він розуміє, що ніхто слухати та слідкувати за ним не може. Доньку, він нікуди виносити не хотів, а лише взяв її на руки, щоб підвинути на середину дивана, бо та лежала накраю та могла впасти. Ніж він також брав у руки, оскільки вночі почув якийсь шорох на вулиці. Взяв ніж для самозахисту, бо родина мешкає в приватному будинку, міг хтось залізти. Вважає, що не представляє ніякої загрози ні для себе, ні для дружини з дитиною, ні для оточуючих. Лікування йому не потрібно, а конфлікт з дружиною їм треба урегулювати самостійно.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про примусову госпіталізацію ОСОБА_4, вважає що заява є передчасною, на теперішній час підстав для його госпіталізації не має. Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_4 дійсно має певні психічні розлади, однак агресії він не виявляє, загрози не несе ні для себе, ні для оточуючих. Під час перебування у стаціонарі КУ «Мелітопольського психіатричного диспансеру» з 12.01.2017 по 16.01.2017 року ОСОБА_4 агресії ні до себе, ні до лікарів, ні до оточуючих не проявляв. В судовому засіданні його дружина підтвердила, що він фізично її не кривдив. Лікар-психіатр також підтвердила, що агресії в нього немає.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, заінтересованих осіб, особи відносно якої ставиться питання про госпіталізацію в психіатричне відділення, думку прокурора, вивчивши доводи заяви та матеріали цивільної справи, вважає, що заява задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності

Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Судом встановлено, що 12 січня 2017 року до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради у супроводі цивільної дружини ОСОБА_3 був доставлений спеціалізованою бригадою швидкої допомоги ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До цього, 12 січня 2017 року ОСОБА_4 було оглянуто лікарем-психіатром та було встановлено попередній діагноз «Шизофренія».

Згідно копії заяви ОСОБА_3, яка є цивільною дружиною ОСОБА_4, вона звернулася до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради з заявою про надання ОСОБА_4 психіатричної допомоги, у зв'язку з тим, що він протягом останніх 1,5 місяців змінився у поведінці, став дратівливим, підозрілим, стверджував, що дружина прослуховує його мобільний телефон, звинувачував її у якійсь «змові», відмовлявся від їжі, погрожував її придушити. Після цього ходив по дому, до батьків дружини, та просив вибачення «за все що скоїв». Вдома не спав, виявляв агресію до дитини, двічі було викликано психіатричну бригаду, проте у транспортуванні до психіатричного стаціонару з метою госпіталізації відмовився (а.с.7).

Згідно ч. 2 ст. 280 ЦПК України до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Згідно висновку ЛКК від 13 січня 2017 року встановлено, що ОСОБА_4 знаходиться на стаціонарному лікуванні у чоловічому психіатрично-наркологічному відділенні КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради з 12.01.17 р. з діагнозом: «Параноїдний синдром». Під час огляду пацієнт досяжний продуктивному контакту, орієнтований правильно, на запитання відповідав з роздратуванням, при цьому уникав прямих відповідей, відповідає питанням на запитання. Напружений, підозрілий. Не заперечує, що деякі факти викладені у заяві дружини дійсно «мали місце, але все було не так, дружина значно перебільшує». Розповів, що «якось спитав у дружини чи не прослуховує вона його телефон, тому, що телефон працював некоректно». Стверджує, що «не збирався душити дружину, вибачення у батьків просив за те, що грубіянив». Пояснив, що «звільнився з роботи, аби більше часу проводити вдома з родиною та тому-що мало платили». Проговорився, що мав підозри стосовно того, що «доки він працює, дружина з кимось крутить». Відмови від їжі заперечує, каже, що «харчувався у місті...вдома не хотів їсти...це не Ваша справа». Проте не зміг чітко пояснити що саме відбувалося вдома та з якого приводу пацієнт дозволяв собі висловлювати погрози та звинувачення на адресу дружини, виявляє паралогічність та різноплановість мислення. Намагається переконати лікарів, що факти викладенні у заяві громадянки ОСОБА_3 «насправді є лише побутовим конфліктом». Наявність розладів сприйняття заперечує, чітко сформованих маячних ідей не висловлює. Критики до своїх вчинків немає. Комісія дійшла висновку, що у хворого має місце параноїдний синдром. Був госпіталізований в примусовому порядку, оскільки за своїм психічним станом може виявити потенційну небезпеку для оточуючих. Пацієнт має психічний розлад та згідно заяви дружини може вчинити дії, що можуть загрожувати життю дружини та їх дитини, що може розглядатися як потенційна небезпека для оточуючих, внаслідок чого хворий ОСОБА_4 потребує примусової госпіталізації (а.с.3).

Проти, вирішуючи питання про госпіталізацію у примусовому порядку для подальшого нагляду та здійснення адекватного лікування ОСОБА_4, судом не було встановлено підстав, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу» для його примусової госпіталізації.

Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_4 страждає на психічний розлад, згідно висновку ЛКК від 13 січня 2017 року йому встановлено діагноз: «Параноїдний синдром».

Допитана в судовому засіданні лікар-психіатр Тарасенко Ю.С. підтвердила, що ОСОБА_4 дійсно має певні психічні розлади, йому встановлено діагноз: «Параноїдний синдром». ЛКК прийшла до висновку про його примусову госпіталізацію, лише на підставі тих фактів, які були викладені його цивільною дружиною в заяві та тієї обставини, що ОСОБА_4 має психічні розлади. Однак, під час перебування у стаціонарі КУ «Мелітопольського психіатричного диспансеру» з 12.01.2017 по 16.01.2017 року ОСОБА_4 агресії ні до себе, ні до лікарів, ні до оточуючих не виявляв.

З пояснень в судовому засіданні заінтересованої особи ОСОБА_2 - матері ОСОБА_4 вбачається, що лише один раз, коли син приходив до неї, вона побачила в нього задумливий та далекий погляд. Про його повідку його дружина їй ніколи нічого не розповідала, вона про це нічого не знала. Ніколи ОСОБА_4 не виявляв агресію.

До показань цивільної дружини ОСОБА_4 про те, що він виявляв агресію до неї та її дитини, суд відноситься критично, оскільки під час розгляду справи таких обставин встановлено не було, навпаки ОСОБА_3 пояснювала, що ОСОБА_4 ніколи ані її, ані їх доньку фізично не кривдив. ОСОБА_4 хороший батько, працьовитий.

Тому, доводи цивільної дружини, що ОСОБА_4 може вчинити дії, що можуть загрожувати її життю та життю її дитини є лише припущеннями, оскільки під час розгляду справи доказів на підтвердження таких обставин жодною із сторін надано не було.

Те, що ОСОБА_3 бачила ніж, який лежав на кріслі, ОСОБА_4 пояснює необхідністю самозахисту, оскільки вночі він почув на подвір'ї шорох та, з метою захисту себе та своєї родини, взяв ніж.

Судом встановлено, що цим ножем ОСОБА_4 ні дружині, ні дитині не погрожував.

Та обставина, що ОСОБА_4 має певні дивацтва в поведінці, що вбачається з копії заяви цивільної дружини та її пояснень в судовому засіданні, пояснюється тим, що він дійсно має психічний розлад, йому встановлено діагноз: «Параноїдний синдром».

Однак, під час розгляду справи не було встановлено, що ОСОБА_4 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих або неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Таким чином, підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_4, відповідно до вимог Закону України «Про психіатричну допомогу» під час розгляду справи встановлено не було.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212, 214, 279-282 ЦПК України, ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку, за участю заінтересованих осіб ОСОБА_3, ОСОБА_2 - відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.В.Сметаніна

Народні засідателі: Д.В. Собін

І.В. Ходченкова