Справа №: 272/835/16-ц
Провадження № 2/272/25/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Палазюк В.М.

при секретарі - Поліщук Т.О

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначає, що 19.12.2014 року між ним та відповідачкою, був укладений усний договір позики, згідно якого позивач позичив ОСОБА_2 19332,00 грн.. На підтвердження укладеного договору позики відповідачкою була власноруч написана розписка про отримання зазначених коштів. Дану суму вона зобовязалася повернути до кінця 2015 року. У вказаний строк відповідачка не сплатила борг за договором. Позивач просить стягнути з відповідачки суму боргу та сплачений ним судовий збір.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з зазначених вище підстав та просив його задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала з заявлених вище підстав, пояснила, що вона дійсно позичила кошти та власноручно написала розписку. В зв"язку з важким матеріальним становищем не мала змоги повернути вказані кошти.

В судовому засіданні встановлено, що 19.12.2014 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого позивач позичив ОСОБА_2 19332,18 грн., що підтверджується копією розписки згідно якої строк повернення боргу до кінця 2015 року (а.с.4).

Статтею ст.ст. 1046, 1047 ч. 2 ЦК визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку саму кількість речей того самого роду та такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав суду розписку від 19.12.2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 зобовязується повернути ОСОБА_3 борг до кінця 2015 року, частинами.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка не виконала взяті на себе зобовязання за договором позики та грошові кошти позивачу не повернула. Тому з відповідачки належить стягнути за договором позики борг в сумі 19332,18 грн..

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачки підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору.

З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази та визнання позову відповідачем, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19332грн., боргу за договором позики та 551.20 грн. судового збору, а всього 19883.20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський райсуд протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя:ОСОБА_4