Номер справи 220/274/17
Номер провадження № 2/220/194/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю серетаря ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за нею права власності на житловий будинок з господарським спорудами, розташований за адресою: вул. Широка,61 у с. Володине Великоновосілківського району Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірне домоволодіння належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 20 липня 2016 р. між нею та відповідачем ОСОБА_3 укладений усний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: вул. Широка,61 у с. Володине Великоновосілківського району Донецької області. Згідно умов договору вона передала відповідачу в якості оплати за зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями грошові кошти в сумі 25000 грн., а відповідач, в свою чергу, видав їй розписку про отримання грошей і зобовязався нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу. Крім того, з 2012 року вона проживає у вказаному будинку, а відповідач в підтвердження даної угоди у грудні 2016 року знявся з реєстрації за вказаною адресою. Вона неодноразово зверталась до відповідача з приводу реєстрації договору у нотаріуса, однак, до теперішнього часу договір купівлі-продажу відповідачем нотаріально не посвідчений. Відповідач пояснив, що не може посвідчити договір через похилий вік та стан здоровя, а також з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Оскільки угода купівлі-продажу нерухомого майна фактично відбулася, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач виконала свої зобовязання за договором, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на ст. 220 ЦК України, просить визнати цей договір дійсним та визнати за нею право власності на спірне майно. Просила про розгляд справи за її відсутності.

Позивач в судове засідання не зявилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Враховуючи думку позивача, викладену нею у позовній заяві, про розгляд справи за її відсутності, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що його батько дійсно продав належний йому будинок за 25000 грн., про що написав розписку. Зазначив, що батько не знав, що повинен оформити договір нотаріально, оскільки є незрячим і підписав розписку, не знаючи її змісту. Не заперечує проти визнання за позивачем права власності на будинок, однак заперечує проти покладення на батька обовязку нотаріально оформляти договір, оскільки у батька немає грошей.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого станом на 17.02.2017 р., власником житлового будинку з господарським спорудами, розташованого за адресою: вул. Широка,61 у с. Володине Великоновосілківського району Донецької області, є ОСОБА_3 (а.с. 20).

За загальними положеннями вимог цивільного законодавства за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно наданої суду розписки від 20.07.2016 р. вбачається, що 20.07.2016 р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул. Широка,61 у с. Володине Великоновосілківського району Донецької області. Так, з розписки вбачається, що ОСОБА_3 20.07.2016 р. отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 25000 грн. в рахунок наступної купівлі-продажу зазначеного будинку. Зазначена сума є повною вартістю будинку. Також відповідач зобовязався протягом місяця нотаріально оформити договір купівлі-продажу будинку і після цього передати всі правовстановлюючі документи на будинок позивачу (а.с. 7).

Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною другою даної статті передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилається на те, що між сторонами є згода щодо всіх істотних умов договору і він ним фактично виконаний, однак з боку відповідача дії щодо нотаріального посвідчення договору не були здійснені.

Однак, аналізуючи застосування вимог ст. 220 ЦК України, суд зазначає, що визнання договору дійсним згідно ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину, або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов.

Згідно розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, судам необхідно врахувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обовязків для сторін.

При розгляді таких справ суд повинен зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи не втрачена така можливість, а також чи немає підстав нікчемності правочину.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що нотаріальне посвідчення договору, який позивач просить визнати дійсним, не було здійснено ані під час його укладання, ані на теперішній час. Не надано і доказів відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Суд також зазначає, що можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не втрачена і у сторін відсутні перешкоди для цього.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що правових підстав для визнання укладеного сторонами 20.07.2016 року договору купівлі-продажу, а також визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно у звязку зі створенням для сторін із цього договору прав та обовязків у суду немає.

Доводи позивача є необґрунтованими, заявленими без достатніх правових підстав, у звязку з чим задоволенню не підлягають.

На підстави викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,60,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина