Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») КадировВ.В. звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив та остаточно просив у рахунок погашення заборгованості фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) за кредитним договором від 12 квітня 2011 року № К-2004070 у розмірі 76 301 грн 27 коп., із яких: 60 798 грн 53 коп. - заборгованість за кредитом; 7 685 грн 89 коп. - заборгованість за процентами; 5 грн 28 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 962 грн 87 коп. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 6 800 грн - штраф за порушення п. 3.3 кредитного договору; 0 грн 01 коп. - 3 % річних від суми простроченого кредиту; 48 грн 69 коп. - 3 % річних від суми прострочених процентів, звернути стягнення за іпотечним договором, посвідченим 12 квітня 2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Науменко Т.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 702, на трикімнатну квартиру загальною площею 68,4 кв. м, житловою площею 42,5 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 квітня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_4 укладено кредитний договір № К-2004070, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти із загальним лімітом заборгованості 195 тис. грн зі сплатою за користування кредитом 23 % річних, із кінцевим терміном повернення до 05 червня 2018 року включно. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором того самого дня між тими самими сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є трикімнатна квартира № 33, загальною площею 68,4 кв. м, житловою площею 42,5 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; загальна заставна вартість предмета іпотеки за погодженням сторін становить 337 300 грн. Відповідачем не виконано належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом та іншої заборгованості, у результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яка станом на 19 серпня 2015 року становить 76 301 грн 27 коп., із яких: 60 798 грн 53 коп. - заборгованість за кредитом; 7 685 грн 89 коп. - заборгованість за процентами; 5 грн 28 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 962 грн 87 коп. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 6 800 грн - штраф за порушення п. 3.3 кредитного договору; 0 грн 01 коп. - 3 % річних від суми простроченого кредиту; 48 грн 69 коп. - 3 % річних від суми прострочених процентів.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року, позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_4 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 12 квітня 2011 року № К-2004070 у розмірі 76 252 грн 57 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 60 798 грн 53 коп.; заборгованість за процентами - 7 685 грн 89 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 5 грн 28 коп.; пеня за несвоєчасне повернення процентів - 962 грн 87 коп.; штраф - 6 800 грн, звернуто стягнення за іпотечним договором від 12 квітня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Науменко Т.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 702, на іпотечне майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 68,4 кв. м, житловою площею 42,5 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з визначенням початкової ціни предмета іпотеки у розмірі 413 603 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 1 ЦПК України установлено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що згідно з матеріалами справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 76 252 грн 57 коп., а не 76 301 грн 27 коп.

Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» від 01 грудня 2015 року ринкова вартість предмета іпотеки становить 413 603 грн.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у розмірі 76 252 грн 57 коп., із початковою ціною предмета іпотеки 413 603 грн, суд виходив із того, що відповідач порушив взяті за кредитним договором зобов'язання щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами, тому на підставі умов укладених між сторонами у справі договорів кредиту й іпотеки позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з ч. 3 ст. 39 цього Закону суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Разом із тим, згідно з роз'ясненнями, наданими пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 41 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами і доповненнями), при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Проте вищевказаних положень норм матеріального та процесуального права суди не врахували та під час розгляду справи не встановили всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, установивши, що розмір кредитної заборгованості відповідача перед позивачем становить 76 252 грн 57 коп., а ринкова вартість предмета іпотеки - 413 603 грн, суди не дослідили питання про те, чи може бути захищене порушене право позивача в обраний ним спосіб саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не попередили про вчинення або невчинення процесуальних дій, що призвело до порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, аухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак