Справа № 744/70/17
Провадження № 2-о/744/7/2017
У Х В А Л А

20 березня 2017 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Смаги С. В.,

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Фільчаговій Г. В.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_3,

лікаря-психіатра ОСОБА_4,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Семенівка Чернігівської області цивільну справу окремого провадження за заявою Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області в особі органу опіки та піклування про визнання особи недієздатною; заінтересована особа ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

Заявником, Семенівською районною державною адміністрацією Чернігівської області в особі органу опіки та піклування, подана до суду заява, у якій заявлено вимоги: визнати недієздатним ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ухвали Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2017 року у справі було призначено судово-психіатричну експертизу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведення якої доручено експертам комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня».

Проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи призначалося на 09 березня 2017 року.

У звязку з незабезпеченням явки (доставлення) ОСОБА_6 до експертної установи у призначений для експертизи день, провадження зазначеної експертизи експертною установою було припинено. Цивільну справу повернуто до суду.

Від заявника, Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області в особі органу опіки та піклування, надійшло клопотання про постановлення ухвали про примусове направлення ОСОБА_6 на судово-психіатричну експертизу.

Представник заявника ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала вказане клопотання.

Лікар-психіатр комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» ОСОБА_4 у судовому засіданні висловила думку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання заявника.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне у задоволенні клопотання заявника про постановлення ухвали про примусове направлення ОСОБА_6 на судово-психіатричну експертизу відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 239 Цивільного процесуального кодексу України у виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, № ETS N 005 кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув'язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов'язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні

нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Примусове доставлення особи до психіатричного закладу з метою проведення судово-психіатричної експертизи передбачає його затримання та обмеження його свободи на певний строк на час проведення експертизи.

Ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або

неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про психіатричну допомогу», якщо проведення судово-психіатричної експертизи потрібне в адміністративних, кримінальних і цивільних справах, вона призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі "Заїченко проти України (N 2)"" зазначено, що тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті "e". У зв'язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися "психічно хворою" та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів", рішення від 24 жовтня 1979 року, п. 39, Series A N 33). Суд також наголошує на тому, що жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічно хворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть тоді, якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (див. вищезазначене рішення у справі "Варбанов проти Болгарії", п. п. 47 і 48). Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв'язку з відмовою зазначеної особи з'явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, не можна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено (там само).

Виходячи з вищенаведеного, правових підстав для задоволення клопотання заявника про постановлення ухвали про примусове направлення ОСОБА_6 на судово-психіатричну експертизу не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 239 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні письмового клопотання заявника, Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області в особі органу опіки та піклування про примусове направлення ОСОБА_6 на судово -психіатричну експертизу відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. В. Смага

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2