Провадження №2/523/4328/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Служба у справах дітей виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання іпотечного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Служба у справах дітей виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання іпотечного договору недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 0, відповідно до якого банк надав осінньої кредит в розмірі 96 300,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних, а ОСОБА_2 зобовязався належним чином використати та повернути отриманий кредит в строк до 09.07.2028р., а також сплатити відповідну сплату за користування кредитом. В цей же день, з метою забезпечення зобовязань по кредитному договору між відповідачем та Банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № Д-321, за яким предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бочарова, буд. 57 «а» кв. 67. Загальна площа 67,4 житлова площа квартири складає 39,7 кв. м. Однак договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку з Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють та користуються.

Позивач стверджує, що у квартирі яка є предметом застави за договором іпотеки, на час укладання договору проживала неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В той же час, у разі неповернення коштів Банку дитина може бути позбавлена єдиного місця проживання. Таким чином, позивач вважає, що договір іпотеки від 09.07.2007 р., повинно визнати недійсним, у звязку з тим, що при його укладенні не були дотримані вимоги Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, оскільки не було отримано дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки.

Крім того, позивач посилається на те, що він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданим 14 травня 1988 року відділом РАЦС Ананьївської міської ради Одеської області. При укладенні кредитного та іпотечного договорів від 09 липня 2007 року ОСОБА_2 надала Банку паспорт громадянина України, виданий Березівським МРВ УМВС України в Одеській області 10 грудня 2001 року з відміткою щодо сімейного стану - зареєстровано шлюб з 14.05.1988р.. Однак, він не надавав згоду на передання квартири в іпотеку банку, яка була обєктом спільної сумісної власності подружжя, чим були порушені його права як співвласника квартири.

На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним іпотечний договір від 09 липня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № Д-321, а також зобовязати відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», прийняти у ОСОБА_2 суму в розмірі 475 573гривень 40 копійок з розстрочкою платежів на 224 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 2123 грн., зобовязати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, 09.07.2007 року, а саме нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 67,4 кв. м, житловою площею 39,7 кв.м., що розташована за адресою: квартира номер 67, будинок номер 57а, по вулиці Генерала Бочарова, у місті Одеса, яка належить ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно листа від 07.12.2017р. №137/01-16 просила справу розглянути у її відсутність.

Представник служби у справах дітей Одеської міської Ради, згідно поданої заяви просила розглянути справу у його відсутність.

Представники ПАТ «Укрсиббанк» в судове засідання не зявились, однак згідно надісланого письмового заперечення просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник ТОВ «Кей-Колект» в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що 09 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 0, відповідно до якого банк надав осінньої кредит в розмірі 96 300,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних, а ОСОБА_2 зобовязався належним чином використати та повернути отриманий кредит в строк до 09.07.2028 р., а також сплатити відповідну сплату за користування кредитом.

Відповідно до 1.4. договору кредит надається для придбання нерухомості квартири АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 09.07.2007р..

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 09 липня 2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №125964, згідно якого, він зобовязався відповідати за зобовязаннями ОСОБА_2, які виникли з кредитного договору № 0.

В цей же день, з метою забезпечення зобовязань по кредитному договору між відповідачем та Банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № Д-321, за яким предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бочарова, буд. 57 «а» кв. 67. Загальна площа 67,4 житлова площа квартири складає 39,7 кв. м.

Відповідно до 1.3. договору іпотекодавець свідчить права неповнолітніх, малолітніх дітей, інших членів сімї та третіх осіб не порушуються.

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 09.07.2007р. за рахунок коштів отриманих від Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за договором кредиту № 0.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час придбання квартири перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданим 14 травня 1988 року відділом РАЦС Ананьївської міської ради Одеської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

На підставі викладеного, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Дійсно, згідно ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Таким чином, суд вважає, що для посвідчення договору іпотеки від 09.07.2007р., який був укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № Д-321, необхідно було отримати нотаріальну посвідчену згоду ОСОБА_1 на його укладення.

Однак в судовому засіданні жодна із сторін не просила суд, в порядку ст.ст. 134-137 ЦПК України, витребувати у приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу ОСОБА_4 копії документів, на підставі яких було посвідчено даний договір іпотеки.

Таким чином, суд розглядає справу в межах заявлених сторонами вимог та заперечень, а також доказів, які надані сторонами.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 був достовірно знав про укладення іпотечного договору, а також не заперечував проти його укладення, оскільки він виступав поручителем за кредитним договором, а також кредитний договір був укладений в інтересах сімї. Вищевказаний факт, підтверджується фактом проживання та реєстрації сторін у спірній квартирі з 2007р., тобто після придбання квартири за кредитні кошти, сімя переїхала на постійне місце проживання в квартиру.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

На підставі викладеного, суд вважає, що на спірну квартиру може бути звернено стягнення, оскільки договір на її придбання, а також кредитний договір, згідно якого були отримані кошти на придбання квартири, був укладений в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідачем ПАТ «Укрсиббанк» заявлено заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача.

Суд вважає, що вищевказана заява є обґрунтованою.

Так, згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 достовірно знав про укладення іпотечного договору, а також не заперечував проти його укладення, оскільки він виступав поручителем за кредитним договором, а також кредитний договір був укладений в інтересах сімї. Крім того, позивач ОСОБА_1 був стороною у справі №2-2111/10, де рішенням суду від 23.12.2010р. було відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору споживчого кредиту та договору іпотеки.

Таким чином, у звязку з відсутністю у матеріалах справи доказів надання ОСОБА_1 нотаріальної згоди на укладення договору іпотеки, суд, застосовує в частині відмови у позові за даним правовим обґрунтуванням дію ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Суд також вважає, недостовірним посиланням позивача, що договір іпотеки був укладений в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, оскільки не було отриманий дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки.

Так, дійсно, згідно ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року

№ 2402-III батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Однак з довідки про склад сімї, яка була надана позивачем, вбачається, що неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована в квартирі 15.10.2007р., спільно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тобто вже після укладення договорі іпотеки.

На підставі викладеного, суд вважає, що праві та законні інтереси дитини не були порушені під час укладення договору іпотеки.

Таким чином, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсним іпотечного договору від 09 липня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № Д-321.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги, про зобовязання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», прийняти у ОСОБА_2 суму в розмірі 475 573 гривень 40 копійок з розстрочкою платежів на 224 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 2123 грн., зобовязати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, 09.07.2007 року, а саме нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 67,4 кв. м, житловою площею 39,7 кв.м., що розташована за адресою: квартира номер 67, будинок номер 57а, по вулиці Генерала Бочарова, у місті Одеса, яка належить ОСОБА_2, оскільки вони є похідними від первісних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257,267 ЦК України, ст.ст. 60, 63,65, 73, 177 СК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Служба у справах дітей виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання іпотечного договору недійсним залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя