Справа № 2-106/2010
УХВАЛА

21 березня 2017 року м. Камянка

Камянський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Ткачук Т.С.,

за участі представника

скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка Черкаської області скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Ірпінського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 та про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаною скаргою.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що в провадженні Ірпінського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебував виконавчий лист № 2-106/2010 від 10.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі.

14 лютого 2017 року їй стало відомо про існування постанови державного виконавця Ірпінського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, про те, що 23 березня 2016 року виконавче провадження було закінчено у звязку з відсутність заборгованості по сплаті аліментів.

З вказаною постановою не погоджувалась, зокрема і в тому, що під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем безпідставно при нарахуванні аліментів не враховувалась їх індексація.

Просила скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та просила зобовязати державного виконавця провести розрахунок заборгованості по сплаті аліментів виходячи з її розміру з урахуванням індексації.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала.

Інші учасники до суду не зявились, їх неявка не перешкоджала проведенню судового розгляду.

Вислухавши пояснення представника, дослідивши матеріали скарги та провадження, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Як встановлено судом, в провадженні Ірпінського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебував виконавчий лист № 2-106/2010 від 10.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі.

Проте, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, копії якого надані суду на виконання ухвали про витребування доказів, виконавче провадження згідно постанови від 23.03.2016 року закінчено, у звязку з відсутністю заборгованості по сплаті аліментів.

Копію цієї постанови направлено як боржнику, так і стягувану, тобто ОСОБА_2

Проте, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про отримання цієї постанови стягувачем, а тому суд знаходить підтвердженими доводи скаржника про тримання копії постанови державного виконавця тільки 14 лютого 2017 року.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, який діяв на час винесення постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Таким чином, при вчиненні виконавчих дій та прийнятті рішень по виконавчому провадженню державний виконавець повинен був керуватись вимогами законодавства.

Частина 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, який діяв на час винесення постанови) передбачає, що постанова про закінчення виконавчого провадження повинна бути мотивованою.

Між тим, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням статті 49 вказаного Закону.

Зокрема, як на підставу для закінчення виконавчого провадження державний виконавець послався на відсутність заборгованості по сплаті аліментів і при цьому керувався пунктом 4 частини 1 статті 49 вказаного Закону, тоді як вказаний пункт стосується закінчення провадження у випадку скасування судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ, або визнання його таким, що не підлягає виконанню, і тільки пункт 8 частини 1 статті 49 Закону повязує можливість закінчення провадження через фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У звязку з вказаним вимоги скарги про скасування такої постанови підлягають задоволенню, так як вона винесена незаконно.

При вирішенні вимоги скарги щодо зобовязання державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням індексації суд виходить з такого.

У статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (на час винесення постанови) було передбачено, що державний виконавець за власною ініціативою обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

У випадку скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження буде поновлюватись, проте суд звертає увагу, що його виконання буде здійснюватись у відповідності до іншого Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності у 2016 році.

Зокрема, у відповідності до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII такий порядок визначення розрахунку заборгованості по аліментах як з врахуванням індексації не передбачений.

Водночас, суд приходить до висновку, що до часу винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець зобовязаний був здійснювати такий розрахунок з індексацію, про що наголошував Верховний Суд України в постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-113цс13 суд зазначив, що у відсутність спеціального закону при індексації аліментів має застосовуватись аналогія закону, а саме Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Зі вступом в силу нового Закону України «Про виконавче провадження» обовязок державного виконавця керуватись при здійсненні виконавчих дій не тільки цим законом, а й іншими нормативно-правовими актами тільки посилився.

Так, у статті 2 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII зазначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням верховенства права, а стаття 1 Закону на першому місці нормативно-правових актів для державних виконавців визначила Конституцію України.

17 травня 2016 року Верховною Радою України було прийнято закон № 2426 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо індексації розміру аліментів» (далі також Закон № 2426). Починаючи з 12 червня 2016 року він набрав чинності.

Законом № 2426 внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Так, серед переліку категорій доходів громадян, що підлягають індексації, зявилася нова категорія аліменти.

У відповідності до частини 4 статті 71 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що саме державний виконавець зобовязаний обчислювати заборгованість із сплати аліментів.

Частина 2 статті 184 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у вказаному виконавчому провадженні безпідставно не здійснювалась індексація заборгованості аліментів, і на даний час з врахуванням законодавчих змін державний виконавець також цю індексацію зобовязаний здійснювати, а тому вимоги скарги і в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.09.1999 року, ст.ст. 1,2, 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Ірпінського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 та про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Визнати незаконною постанову державного виконавця Ірпінського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 від 23 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження по примусову виконанню виконавчого листа Камянського районного суду Черкаської області № 2-106/2010 від 10 грудня 2014 року та скасувати її.

Зобовязати державного виконавця Ірпінського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа Камянського районного суду Черкаської області № 2-106/2010 від 10 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на сина ОСОБА_5, та аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на сина ОСОБА_6, провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням індексації та враховувати індексацію до завершення виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Камянський районний суд Черкаської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя :