Справа № 466/2602/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/5490/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Степанівни- від імені якої діє ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 рокувідмовлено за безпідставністю в позові ОСОБА_2, до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_3, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги мотивує тим, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №059/45/08-Ф, згідно якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 69 622,42 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою Перше житло, під 12,99 % річних. Зазначає, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 789,42 доларів США. Відповідно до проведених математичних розрахунків, реальна відсоткова ставка за спірним договором становить 13,80%, що на 0,81% більше, ніж вказано у п.1.3.1. договору. Стверджує, що кредитний договір підписаний позивачем під впливом обману відповідача та є недійсним з моменту його укладення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 31 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №059/45/08-Ф на суму 69 622,42 доларів США з терміном погашення до 12 березня 2033 року та зі сплатою 12,99 % річних. Ціль кредитування проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 31 березня 2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_4, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру №10, у будинку №1 на вулиці Липова Алея у м. Львові.

Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99% на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30/31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що під час підписання осопрюваного кредитного договору позивач була ознайомлена з його умовами, (щомісячна сума мінімально необхідного платежу, розмір відсоткової ставки за користування кредитом). Позивач висловила свою згоду щодо цих умов договору та волевиявлення шляхом підписання договору, також у період з 8 квітня 2008 року 11 серпня 2008 року вона здійснювала платежі по кредитному договору, що підтверджується розширеним розрахунком заборгованості станом на 27 березня 2014 року. Позивач жодного разу не зверталась в банк з заявою про неправильне нарахування відсоткової ставки по кредитному договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься роз'яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Посилання позивача на те, що кредитний договір вчинений під впливом обману з боку відповідача не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів такого.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які впливали на вчинення оспорюваного правочину.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що посилання позивача на те, що кредитний договір вчинений під впливом обману з боку відповідача, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сама уклала спірний кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і який підписала.

Судом встановлено, що 11 березня 2015 року Шевченківським районним судом м.Києва було ухвалено рішення у справі №761/35924/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, яким позовну заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення. Вказане рішення набрало законної сили.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд прийшов до вірного висновку , що при підписанні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві.

Зазначені обставини підтверджуються кредитним договором №059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11 березня 2015 року, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 3 червня 2015 року, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 вересня 2015 року.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді