Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/166/17 Головуючий у 1 інстанції: Булашев Р.Л.
Є.У.№ 326/1558/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічний позов про розірвання кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 27.09.2007р. ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 31071,49 доларів США на термін до 24.09.2027р. За розрахунком заборгованості, станом на 05.08.2015р. вона має заборгованість в сумі 640529,78грн. (29503,90 доларів США), яка складається з: заборгованості за кредитом 24772,47 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 2539,70 доларів США; заборгованість за пенею та комісією 387,64 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 388,18 доларів США; штраф (фіксована частина) -11,52 доларів США; штраф (процентна складова) 1404,40 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 640529,78 грн. за кредитним договором № ZPP0GA00000034 та судові витрати в сумі 3654 грн.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, просила суд, розірвати кредитний договір.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі: простроченого кредиту 537810,32 грн. (24772,47 дол. США), проценти 55136,89 грн. (2539,70 дол. США), судові витрати в сумі 3654 грн., всього в сумі 556845 грн. 86 коп.

Розірвано кредитний договір між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»№ ZPP0GA00000034 від 27.09.2007р.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вимагаючи скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення комісії, пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині.

Так, суд виходив з того, що у договорі сторони належним чином не визначили порядок сплати пені, комісії та штрафів. Ті розрахунки, які надані позивачем, не надають змогу перевірити їх правильність з огляду на неузгодженість положень договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині враховуючи наступне.

Так, позивач просив стягнути пеню, пославшись на те, що її сплата та розмір визначені п.4.1 кредитного договору.

Разом з тим, за п.4.1. кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості позичальник сплачує пеню у розміні, зазначеному у п. 7.4. кредитного договору.

При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до визначеної пені не нараховуються. Сплата пені здійснюється у гривні.

Вимагаючи стягнення пені у доларах США незважаючи на ці положення договору, позивач не врахував, що у п. 7.4. кредитного договору, до якого відсилає п. 4.1. договору, не йдеться про пеню, а лише про сплату відсотків за користування кредитом.

Також договором не передбачена сплата комісії, а послання позивача на те, що комісією є передбачена договором винагорода не є переконливими. До того ж у договорі зазначено про сплату винагороди у п. 6.2, 2.2.3 та 7.1.

При цьому у зазначених пунктах договору, якщо розглядати їх у сукупності, розмір винагороди взагалі не є зрозумілим тому що він має бути розрахований з огляду на умови виконання договору. Відтак суд першої інстанції в порядку ст. 10 ЦПК розяснював сторонам (в тому числі позивачеві ) право на проведення економічної експертизи, але позивач таким правом не скористався.

Щодо сплати штрафу, то у договорі також не визначений належним чином його розмір з огляду на те, що штраф залежить від «суми позову» а не суми, яка наприклад, становить заборгованість або іншу фіксовану або стягнуту за рішенням суду суму.

Відтак в цій частині оскаржуване рішення є правильним та підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Разом з тим, в частині задоволення зустрічного позову про розірвання кредитного договору, судове рішення не ґрунтується на положеннях ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Так, задовольняючи позов, суд виходив з того, що за ст. 652 ЦК є підстави для розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, зокрема, зміною валютного курсу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакції, чинній станом на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позову про розірвання кредитного договору з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно о положень ст. 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який був сплачений позивачем за оскарження судового рішення в частині задоволення позову про розірвання кредитного договору.

Керуючись ст. ст. 308, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2016 року у цій справі скасувати в частині розірвання кредитного договору, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»№ ZPP0GA00000034 від 27.09.2007р.

Ухвалити нове рішення за зустрічним позовом.

В задоволенні позову ОСОБА_3 Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору- відмовити.

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати на сплату судового збору у розмірі 535,92 гр. (пятсот тридцять пять гр. 92 коп.)

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: