АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/8565/15-ц Головуючий суддя І інстанції Гримайло А. М.
Провадження № 22-ц/790/1793/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Котелевець А.В.

за участю секретаря - Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінскього районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року по цивільній справі позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Ленінскього районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість - 28 125,84 грн., а саме: за кредитом - 22 603,93 грн.; по відсотках - 3 877,69 грн.; штраф - 1 644,22 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Ленінскього районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвали нове, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що розгляд справи за відсутністю відповідача позбавив її можливості подати докази, які спростовують правильність розрахунку позивача. Зазначає, що кредитний договір № 490927736 укладений 24.11.2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» є договором рефінансування за відповідним картковим рахунком і повинен відповідати вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Між тим, згідно вказаного договору їй як споживачу не роз'яснено порядок розрахунку процентів за користування грошовими коштами, загальні умови рефінансування кредитної картки. Банком не надано доказів, того, що у неї наявна заборгованість за кредитною карткою та того, що банком фактично надано такий кредит.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.11.2014 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", та відповідачем ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 490927736.

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 22 727,46 грн.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві, кредит у сумі 22 727,46 грн.,

Відповідач заперечує факт отримання нею кредитних коштів, між тим, згідно умов договору (п. 2.4.), кредитні кошти підлягають перерахування на відповідний, зазначений у договорі банківський рахунок. Виконання такої умови договору підтверджується випискою з особового рахунку відповідача (а.с.15).

У порушення умов договору, відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 25.09.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 22 603,93 грн., за відсоткам - 3 877,69 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому була нарахована неустойка.

На 25.09.2015 року розмір неустойки становить - штраф -1 644,22 грн.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач наполягає,що позивачем не надано документів, які б підтверджували фактичне надання кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається у своїй апеляційній скарзі, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, з*явитися до апеляційного суду для дачі особистих пояснень не побажала.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що у порушення умов договору, відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом - 22 603,93 грн., за відсоткам - 3 877,69 грн.,

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Ленінскього районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.В. Котелевець