Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/4775/14-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 05 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майнових прав спільною сумісною власністю подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила: визнати спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1, гараж № 705 в кооперативі «Сосновий бір» в смт.Озерне Житомирського району та автомобіль марки ZAZ Sens, державний номерний знак НОМЕР_1; визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири; стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля та компенсацію вартості 1/2 частини спірного гаража. Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у період з 07 червня 1997 року по 12 травня 2015 року. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбано у 1997 році гараж, у 2001 році - квартиру, у 2013 році - автомобіль. На даний час відповідач без її відома продав автомобіль, а кошти витратив на свої потреби. Крім того, він змінив замки на гаражі та заборонив користуватися ним. Оскільки вказаний спір неможливо вирішити в добровільному порядку звернулася до суду з вказаним позовом.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя майнові права, набуті ними за договором інвестування коштів, укладеного 09 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг», на житлову площу в другій секції будівництва житлового комплексу «Флагман», площею 30,4 кв. м, а у подальшому однокімнатну квартиру № 265 на 9-му поверсі будинку № 4 по вул.Лохвицька у м.Києві, посилаючись на те, що вказаний договір був укладений в період шлюбу, вартість інвестиції становить 227 000,00 грн., які були внесені у повному обсязі. Оскільки при укладенні цього договору були витрачені спільні кошти, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя майнові права на вказану квартиру.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 та гараж № 705 в кооперативі «Сосновий бір» в смт.Озерне Житомирського району, а також автомобіль ZAZ Sens, державний номерний знак НОМЕР_1, спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину гаража № 705 в кооперативі «Сосновий бір» в смт.Озерне Житомирського району.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля ZAZ Sens в сумі 94 120 грн.

В решті вимог відмолено за недоведеністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 до ОСОБА_2 72/100 частини майнових прав вартістю 157 421 грн. на об'єкт інвестування - житлову площу у другій секції будівництва житлового комплексу Флагман (м. Київ) розміром 30,4 кв. м згідно з договором № 356/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 09 серпня 2012 року, укладеного з ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг».

В решті вимог зустрічного позову відмовлено за недоведеністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 серпня 2015 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року в частині визнання спільним майном подружжя та визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину гаража № 705 в кооперативі «Сосновий бір» в смт.Озерне Житомирського району скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року змінено в частині визначення вартості 1/2 частини автомобіля ZAZ Sens, державний номерний знак НОМЕР_1, зменшено її розмір з 94 120 грн. до 40 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 серпня 2015 року, в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг», про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року в частині основного позову про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 серпня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 до ОСОБА_2 72/100 частини майнових прав вартістю 157 421 грн. на об'єкт інвестування - житлову площу у другій секції будівництва житлового комплексу Флагман (м. Київ) розміром 30,4 кв. м згідно з договором № 356/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 09 серпня 2012 року, укладеного з ТОВ «Еверест-буд-Інжиніринг».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду змінити, збільшивши частку спільного майнового права подружжя до 100%. На підтвердження доводів своєї скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги ч.5 ст.719 ЦК України щодо форми договору дарування та безпідставно відступлено від рівності часток.

Позивач ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач та її представник заперечують у задоволенні скарги і пояснили, що кошти надійшли від племінниці як дарунок їх дочці і в той же час вважають, що вони є особистим майном відповідача ОСОБА_2

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Частково задовольняючи вимоги зустрічного позову з відступленням від рівності часток майна подружжя, суд першої інстанції вважав доведеним факт придбання частини майнових прав за особисті кошти ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1997 року по 12 травня 2015 року.

Шлюбні стосунки сторони припинили з кінця квітня 2014 року, що підтверджується матеріалами цивільної справи про розірвання шлюбу (з позовом ОСОБА_2 звернулася у листопаді 2014 року), про стягнення аліментів на дитину (з позовом ОСОБА_2 звернулася у серпні 2014 року), а також показами свідків допитаних при розгляді даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

09.08.2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, згідно з яким ОСОБА_2 придбала майнові права на обєкт нерухомості на житлову площу у другій секції будівництва житлового комплексу Флагман (м.Київ) розміром 30,4 кв.м.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-1568цс16.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З копії банківської виписки ОСОБА_2 вбачається, що на її рахунок 07.08.2012 року надійшло 7525 доларів США, які були отримані 09.08.2012 року. Згідно банківських документів ВТОВ Банк «Barclays», Бромлі, зазначені кошти перераховано пані ОСОБА_4, яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_2, на рахунок ОСОБА_2 в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк», що не заперечується апелянтом.

Однак, останній погоджуючись із використанням коштів на придбання майнових прав, заперечує їх належність особисто ОСОБА_2 і стверджує про надання їх подружжю на придбання квартири та повернення протягом року.

Згідно із ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ст.717 ЦК України).

Згідно із ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України).

Пунктом 5 підрозділу 1 розділом ХХ Податкового кодексу України розяснено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Курс долара США станом на 07.08.2012 року становив 799,300 грн. за 100 доларів США, тобто ОСОБА_2 отримано валютні цінності на суму 60147,33 грн., що у 3538,06 разів перевищує неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому отримані ОСОБА_2 за час шлюбу від іншої особи 7525 доларів США не можуть вважатися отриманими у порядку дарування.

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 не доведено належність їй вищевказаних коштів на праві особистої приватної власності, оскільки вони не є коштами, що належали їй до шлюбу, а також коштами, отриманими нею особисто у дар від племінниці ОСОБА_5, яка у своїх письмових поясненнях від 08.04.2016 року також зазначила про перерахування їх як подарунок двоюрідній сестрі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42 т.2).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи, нормам матеріального і процесуального прав.

На підставі викладеного, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення зустрічного позову.

З урахуванням вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в сумі 1196,92 грн.

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 100 % майнових прав вартістю 217621,44 грн. на об'єкт інвестування - житлову площу у другій секції будівництва житлового комплексу Флагман (м. Київ) розміром 30,4 кв. м згідно з договором № 356/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 09 серпня 2012 року, укладеного ОСОБА_2 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1196,92 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: