Провадження №2/263/607/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.О.,

при секретарі Домановій І.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЧАРА» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполі від 16.07.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 3278510,00 грн. Після набрання чиності рішення виконувалося в примусовому порядку через виконавчу службу. До теперішнього часу рішення суду не виконано, борг не повернутий. Позивач має право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. За позовними вимогами позивач просить стягнути з відповідача 3059431,42 грн. суму інфляції за період з 16.07.2010 року по 20.10.2015 року, 518184,22 грн. 3% річних за період з 16.07.2010 року по 20.10.2015 року, а всього 577615,64 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, оскільки відповідачем належним чином борг не сплачено, тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Також зазначив, що на цей час проводиться процедура ліквідації підприємства та його призначено ліквідатором.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполі від 16.07.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 3278510,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 27.01.2010 року. На підставі зазначеного рішення Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області 10.08.2010 року було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 25.08.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ПП «Чара» на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 3278510,00 грн.

Постановою державного виконавця від 30.08.2010 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «При виконавче провадження» у звязку з прийняттям засновниками рішення про ліквідацію ПП «Чара».

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.10.2010 року у справі № 27/114Б за заявою кредитора ОСОБА_3 до ПП «Чара» про банкрутство ОСОБА_1 визнано кредитором на суму 3278510,00 грн. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.04.2012 року ухвалу суду від 30.12.2009 року скасовано, провадження у справі про банкруство ПП «Чара» припинено.

24.11.2008 року рішенням засновника ПП «Чара» ОСОБА_1 прийнято рішення про ліквідацію, яке 15.01.2015 скасовано ним же, призначено на посаду директора підприємства ОСОБА_2

13.08.2015 року рішенням засновника прийнято рішення про ліквідацію ПП «Чара», призначена ліквідаційна комісія у складі ОСОБА_2, яке було оскаржено колишнім дирктором підприємства ОСОБА_3

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПП «Чара», ОСОБА_1 про визнання рішення засновника про ліквідацію підприємства недійсним залишено без розгляду.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що вказана сума боргу за судовим рішенням від 16.07.2010 року в примусовому порядку не стягнута.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дія зазначеної статті ЦК України пощирюється на всі види грошових зобов'язань в грошовій одиниці України та носить компенсаційний характер і є особливою мірою відповідальності боржника.

Таким чином, враховуючі наведені вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплатити борг позивачу, стягнутий за судовим рішенням з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних.

Суд погоджується із розрахунком, наданим позивачем, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, що загалом складає 3577615,64 грн. Відповідачем визнано правільність арифметичного розрахунку зазначеної суми.

За таких обставин,враховуючи позицію представника відповідача та визнання ним позову у повному обсязі, суд приходить до всиновку щодо задоволення позовних вимог.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, що становить 6890,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЧАРА» про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «ЧАРА» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат в розмірі 3059431,42 грн., 3 відсотки річних в сумі 518184,22 грн., а всього 3577615,64 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «ЧАРА» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6890,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів від дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О. Мельник