Справа № 426/1015/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2017 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Осіпенко Л.М.,

за участю секретарів Белікової - Грибінюк І.В., Тиріній В.С.,

за участю прокурорів Барабаш Ю.М., Менжинського С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Лисичанської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

26.02.2016 р. позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею. 23 жовтня 2015 року шлюб з відповідачем було розірвано. Влітку 2014 позивач разом з дитиною виїхала до м. Лисичанськ, де мешкають її батьки та родичі. Відповідачу відоме їх місцезнаходження, але він не виявляє бажання спілкуватись з дитиною. Враховуючи те, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання дитини, не піклується про неї, не приймає участь у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та взагалі не цікавиться її життям, а тому просить позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, в письмових поясненнях до позовної заяви позивач зазначила, що не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною, твердження відповідача про те, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини не є дійсними, відповідач з моменту припинення стосунків жодного разу не надавав матеріальної допомоги своїй донькі.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, дала аналогічні позову пояснення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заперечення на позов в яких вказав, що до моменту проведення антитерористичної операції він проживав разом з позивачем та донькою в м.Луганськ. Після загострення ситуації в м. Луганськ та проведення АТО влітку 2014 р. позивач разом з донькою покинула м. Луганськ з метою збереження життя. Відповідач виїхав до м. Києва, де на даний час працює водієм, через що позивач заборонила йому спілкуватись з донькою. Зазначає, що позивач разом з дитиною повернулась до м. Луганськ з метою продовження навчання в Луганському медичному університеті. При цьому, він неодноразово передавав через своїх знайомих та колег, які їздили до м. Луганськ грошові кошти на утримання дитини. Просить суд відмовити в задоволенні позову за необгрунтованістю та розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Лисичанської міської ради ради в судовому засіданні підтримали свій висновок та вважають що в інтересах дитини позов підлягає задоволенню.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю, вважає, що висновок органу опіки та піклування Лисичанської міської ради не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки він є необґрунтованим та складеним лише зі слів позивача.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_1 та часто буває у неї в гостях, батько дитину не відвідує, зі слів позивача їй відомо, що батько не дуже піклувався про доньку, матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Вислухавши пояснення позивача, думку прокурора, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими за наступними підставами.

Згідно зі ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцять років.

Судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 27 квітня 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції (а.с. 4).

Згідно заочного рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12.10.2015 р., шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 5).

Згідно довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № 1114 від 27.11.2014 р. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 перемістилась з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1 (а.с. 6). Відповідно до довідки Лисичанської міської ради від 25.11.2016р. ОСОБА_1 проживає з донькою ОСОБА_3 в АДРЕСА_2

Відповідно висновків актів обстеження умов проживання дитини від 06.01.2016 р. та від 16.11.2016р., зі слів ОСОБА_1 батько не приділяє належної уваги розвитку та вихованню доньки (а.с. 76-77).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської ради № 795/01-16 від 04.03.2016 року (а.с.14-15) ця державна установа вважає можливим позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак суд критично ставиться до вищезазначених висновків з тієї причини, що орган опіки та піклування Лисичанської міської ради дав свій висновок без перевірки зазначених у ньому обставин відносно того, що батько матеріально не допомагає ОСОБА_3, відмовляється від спілкування з нею, не цікавиться її розвитком, станом здоров'я, потребами. Даний висновок зазначений орган зробив тільки зі слів позивача. Суд, у відповідності до ч.6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком № 795/01-16 від 04.03.2016 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.

Також встановлено, що заходи впливу, як то бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування до відповідача не вживалися.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює на посаді водія в м. Київ, дохід за період з 07.10.2015 р. по 30.09.2016 р. складає 33927,07 грн. (а.с.55-56). Відповідно до платіжних документів в грудні 2016 року відповідачем було перераховано на користь ОСОБА_1 грошові кошти на утримання малолітньої доньки в сумі 606,00 грн. (а.с. 81-83).

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування, тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивачем не доведено та суд не вбачає у діях відповідача умислу на ухилення від виконання своїх батьківських прав та обов'язків та свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно дост.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Разом з тим, враховуючи положення п.18 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Крім того, з позовом до суду про стягнення аліментів ОСОБА_1 до відповідача не зверталася.

Враховуючи вищезазначене та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, позивачем не подано доказів ухилення відповідача від своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.164-165 СК України, ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60, 88, 209,212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Лисичанської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 16.01.2017 року.

СУДДЯ: Л.М.Осіпенко