Справа № 404/27/17
Номер провадження 2-о/404/47/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2017 року Суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності ОСОБА_1 договору дарування 23/50 частин жилого будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, посвідченого 29.09.1990 року старшим державним нотаріусом Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори Панчишеною С.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2714.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За частиною першою статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною третьою статті 235 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Стаття 119 Цивільного процесуального кодексу України містить вимоги щодо форми і змісту позовної заяви. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Глава 6 Цивільного процесуального кодексу України, а також постанова Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 (із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15) "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно статті 258 Цивільного процесуального кодексу України, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В пункті 12 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до пункту 6 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Разом з тим, ОСОБА_1 не подано до заяви та не зазначено в самій заяві доказів про те, що в договір дарування частини жилого будинку з надвірними спорудами 29.09.1990 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори Панчишеною С.С. не має можливості внести відповідні виправлення, чи було відмовлено заявнику і ким у внесенні відповідного виправлення у вказаний договір, не зазначено, що є перешкодою для заявника на вільне володіння, користування та розпорядження майном, про що йдеться в заяві та по суті породжує юридичні наслідки та необхідність встановлення факту.

Тоді як згідно пункту 7 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595 (далі Порядок), договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору.

Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою (пункт 7 підпункту 7.2. Глави 1 Розділу ІІ Порядку).

Відповідно до пункту 7 підпункту 7.3. Глави 1 Розділу ІІ Порядку визначено, якщо нотаріус, який посвідчив договір, позбавлений можливості посвідчити договір про його зміну або розірвання (у разі смерті, заміщення нотаріуса, у разі неможливості виконання ним своїх обов'язків, припинення нотаріусом діяльності, передачі документів до державного нотаріального архіву або з будь-яких інших причин), договір про зміну або розірвання договору може бути посвідчений іншим нотаріусом. При цьому таким нотаріусом складається додатковий примірник договору, який направляється ним за місцем зберігання договору, що змінюється або розривається. Сторонам договору нотаріус роз'яснює про повернення документа за місцем зберігання примірника договору, що розірваний.

Крім того, в заяві заінтересованою особою вказано ОСОБА_2, при цьому будь-яке обґрунтування правової заінтересованості зазначеної особи відсутнє.

Таким чином, до заяви застосовуються наслідки частини першої статті 121 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки подана заява без додержання вимог, викладених у статті 119 Цивільного процесуального кодексу України, а тому заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись частиною першою статті 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху.

Запропонувати заявнику оформити відповідне звернення до суду із зазначенням обставин щодо необхідності встановлення фактів, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин, а також зазначити про докази неможливості внесення виправлення у договір дарування частини жилого будинку з надвірними спорудами.

Роз'яснити заявнику, що за приписом частини другої статті 121 Цивільного процесуального кодексу України, якщо заявник відповідно до ухвали суду виконає вимоги у встановлений судом строк, заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява буде вважатися неподаною і підлягає поверненню заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка