Справа № 456/1910/16-ц
Провадження № 2/456/299/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді Шрамка Р. Т.

з участю секретаря: Панилик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Стрийської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Управління Держземгеокадастру у Стрийському районі про визнання недійсним рішення виконавчого комітету та скасування Державного акту на право приватної власності на землю, -

в с т а н о в и в :

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 212 від 26 липня 1999 року «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок громадян щодо передачі в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0556 га по вул. Матейка, 12 в м. Стрий Львівської області» та скасувати ОСОБА_4 акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 054635 виданий ОСОБА_3 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0556 га призначеної для обслуговування житлового будинку по вул. Матейка, 12 в м. Стрий Львівської області, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1210 від 05.08.1999р. В обґрунтування позову покликається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок № 14 по вул. Матейка в м. Стрию. Раніше даний будинок складався із трьох квартир, де одна із них №3 була нею приватизована у 1996 роціАДРЕСА_1 подарована їй батьком у листопаді 2001 року, а квартира № 2 була куплена нею у лютому 2001 року. Згідно рішення міської ради № 16 від 22.01.2002 року їй було надано дозвіл на обєднання даних трьох квартир в одну, оскільки в будинку були відсутні інші власники, і вважати даний будинок в цілому у її приватній власності. Одночасно, нею було приватизовано земельну ділянку для обслуговування цілого будинку площею 0,0451 га та видано ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку від 26.02.2008 року. До подвіря її будинку йде проїзд загального користування з вулиці Матейка шириною 3м., яким вона користується більше 20 років. Так, попередні власники та мешканці її будинку також користувалися даним проїздом, оскільки він є єдиним, щоб потрапити до будинку. Відповідач це її сусід, який купив квартиру в будинку № 12 по вул. Матейка в м. Стрию. Земельна ділянка, якою він користується, межує з її земельною ділянкою та спільним проїздом. У них були хороші відносини і спільним проїздом вони користувалися удвох, претензій щодо користування спільним проїздом у них не було. Однак, коли відповідач повернувся із закордону, то повідомив, що у нього є ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку, що він приватизував земельну ділянку біля свого будинку разом із проїздом спільного користування та чинив перешкоди в користуванні спільним проїздом. У звязку з такими неправомірними діями відповідача вона звернулася у Стрийську міську раду із скаргою, оскільки виданий відповідачу ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку складений з помилками, зокрема межі його земельної ділянки частково накладаються на межі земельної ділянки, яка є у спільному їхньому користуванні, що є недопустимим.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити та пояснив, що згідно генерального плану забудови та викопіювання топографічної зйомки та ситуаційної схеми вбачається, що до дворів будинку № 12 та № 14 по вул. Матейка в м. Стрию йде один спільний проїзд, який незаконно приватизований відповідачем. Вважає, що Стрийська міська рада помилково видала рішення про надання дозволу відповідачу на приватизацію земельної ділянки розміром 0,0556 га, не відібравши згоди всіх мешканців сусіднього будинку № 14 по вул. Матейка, що порушило їхні інтереси. Окрім цього, зазначила, що відповідач звернувся в лютому 1999 року з заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 532 кв.м., не включаючи спільний проїзд, однак міська рада надала йому дозвіл на приватизацію земельної ділянки із включенням спільного проїзду площею 0,0556 га.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, проти чого сторони не заперечили.

Представник третьої особи Стрийської міської ради ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що виконавчий комітет Стрийської міської ради дійсно 26 липня 1999 року виніс рішення, яким затвердив уточнення площ земельних ділянок громадян щодо передачі у приватну власність відповідачу земельної ділянки площею 0,0556 га по вул. Матейка, 12 в м. Стрию Львівської області. Дане рішення було винесено відповідно до закону та з врахуванням технічної документації, а при його винесенні спільний проїзд не встановлювався.

Представник третьої особи Управління Держземгеокадастру у Стрийському районі в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, проти чого сторони не заперечили.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом норм ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.05.2006 року позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 14 по вул. Матейка Яна в м. Стрию Львівської області.

З копії плану земельної ділянки по вул. Матейка, 14 в м. Стрию Львівської області станом на 18.04.1978 року вбачається, що для обслуговування житлового будинку позивачу надано земельну ділянку площею 0,0451 га.

09 лютого 1999 року відповідач звернувся у Стрийський міськвиконком з заявою про передачу йому у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 532 кв.м. по вул. Матейка, 12 в м. Стрию Львівської області.

З долученої копії заяви договору ОСОБА_2 від 29.06.1999 року вбачається, що відповідач звернувся з заявою про виготовлення йому технічної документації для видачі державного акту на право власності (постійного користування) на земельну ділянку, яка розташована в м. Стрий, вул. Матейка, 12 одна земельна ділянка площею 0,0532 га.

З плану встановлених меж земельної ділянки №1 від 29.06.1999 року вбачається, що розмір меж загального користування становить 3.10х30.80м., загальна площа земельної ділянки 18,05х30,80 м.

Однак, слід звернути увагу на план зовнішніх меж земельної ділянки № 1 від 29.06.1999 року по вул. Матейка. 12 в м. Стрий, з якого вбачається, що загальна площа земельної ділянки з врахуванням землі загального користування становить 0,0556 га.

З відомостей обчислення площ земельних ділянок, які передаються в приватну власність та постійне користування для обслуговування житлового будинку №12 по вул. Матейка в м. Стрию вбачається, що ОСОБА_2 передається у власність земельна ділянка площею 0,0556 га.

З копії державного акту на право приватної власності на землю від 05.08.1999 року, виданого Стрийською міською ОСОБА_8 народних депутатів вбачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської міської ОСОБА_8 народних депутатів від 26.07.1999 року № 212 йому передано у приватну власність земельну ділянки площею 0,0556 га, яка розташована по вул. Матейка, 12 в м. Стрий, що не відповідає фактичним даним оскільки, передача у власність спільного проїзду, який позначений на абрисі земельної ділянки (а.с.67 та плані встановлення меж земельної ділянки (а.с.69) порушило право позивача користуватися безперешкодно належною їй земельною ділянкою.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні Акти встановлення і узгодження меж земельної ділянки (а.с.66, 68) складалися 29.06.1999р. і дані акти підписані суміжними землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_9.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 06.02.2001р. власником квартири 32 по вул.. Матейка в м.Стрий, яку придбала позивач, була ОСОБА_10.

Як вбачається, згідно договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 02.11.2001р., яку прийняла в дар позивач, власником квартири був ОСОБА_11

Однак, Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки, яка приватизована ОСОБА_2 відповідачем по справі, ні власник суміжної ділянки ОСОБА_10 ні ОСОБА_11 не підписували і з ними жодні межі приватизованої відповідачем земельної ділнки ніхто не погоджував.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звіт про виконані роботи по підготовці та видачі державного акту ОСОБА_2 свідчить про недостовірність даних державної землевпорядної експертизи від 04.08.1999 р..

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

За змістом ч.ч.6-8 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

В спірному державному акті вказано розмір земельної ділянки 0,0556 га, в судовому засіданні встановлено, що до даної частини земельної ділянки ввійшла частина земельної ділянки, яка є проїздом загального користування, що є підставою для визнання державного акту недійсним.

Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а статтею 155 названого кодексу що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Оскільки оспорюваними рішенням та державним актом на землю порушено право позивача на користування проїздом до її домоволодіння, то дані документи слід визнати недійсними.

За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 212 від 26 липня 1999 року «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок громадян щодо передачі в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0556 га по вул. Матейка, 12 в м. Стрий Львівської області» та державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 054635 виданий ОСОБА_3 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0556 га призначеної для обслуговування житлового будинку по вул. Матейка, 12 в м. Стрий Львівської області, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1210 від 05.08.1999р., прийняті із порушенням вимог ст.ст. 83, 118 ЗК України, і такі порушують суб'єктивне право позивача, що є підставою для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради та скасування державного акту про право власності на землю.

Керуючись ст.ст. 10, 58-61, 154, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.. 16 ЦК України, ст..ст.116, 152 ЗК України суд,

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 212 від 26 липня 1999 року «Про затвердження уточнених площ земельних ділянок громадян щодо передачі в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0556 га по вул.. Матейка, 12 в м. Стрий Львівської області.

Скасувати ОСОБА_4 акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 054635 виданий ОСОБА_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.0556 га. призначеної для обслуговування житлового будинку по вул..Матейка, 12 в м. Стрий Львівської області, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1210 05.08.1999р.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_8