Справа № 727/8292/16-ц
Провадження № 2/727/232/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Поліграф-сервіс» про визнання незаконним та скасування п. 2 рішення 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008р. № 721, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування п.2 рішення 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 року №721 посилаючись на те, що цим рішенням було надано дозвіл ТОВ «Поліграф-Сервіс на реконструкцію власних приміщень з надбудовою на вул. Гайдара, 5-А.

Вважає це рішення незаконним та просить його скасувати оскільки ТОВ «Поліграф-сервіс» є поліграфічним підприємством, на якому виготовляють друковану продукцію. Приміщення даного підприємства облаштовано лабораторією фіксажу та проявлення, наявний друкарсько-палітурний цех. Відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» були розроблені державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.06.1996 року № 173 та додатку № 4 до державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, друкарні мають бути розташовані на відстані 50 м. від межі території житлового будинку, а тому ТОВ «Поліграф-сервіс» розташоване ближче ніж на 50 м. від межі території житлового будинку в м. Чернівці, по вул. А. Гайдара, 5.

В результаті оспорюваного рішення їй заподіяно шкоду в сумі 398675,00 грн.у звязку із зменшенням цінності квартири, що підтверджується звітом №325-12-15 від 05.01.2016 року складеним судовим експертом.

Вважала, що ці обставини встановлені постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.09.2016 року за її позовом до Державної санітарно-епідеміологічної служби України про визнання дій протиправними.

А тому просила визнати незаконним та скасувати п.2 рішення 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 року №721 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Позивач та її представник в судовому засідання позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що строки позовної давності нею не були пропущені, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась з судового рішення та звіту судового експерта, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем пропущені строки звернення до суду.

Представник третьої особи без самостійних вимог в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позову, і підтвердив обставини викладені в письмовому поясненні на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено у звязку з наступним.

Судом встановлено, що рішенням 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 року №721 товариству з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс надано дозвіл на реконструкцію власних приміщень з надбудовою на вул. Гайдара, 5-А. (а.с.6).

Позивач, посилається на норми законодавства та вказує, що рішення є незаконним та підлягає скасуванню оскільки ТОВ «Поліграф-сервіс» є поліграфічним підприємством, на якому виготовляють друковану продукцію. Також, приміщення даного підприємства облаштовано лабораторією фіксажу та проявлення, наявний друкарсько-палітурний цех, а відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» були розроблені державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.06.1996 року № 173 та додатку № 4 до державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, друкарні мають бути розташовані на відстані 50 м. від межі території житлового будинку.

Згідно з звітом оцінювача ОСОБА_2 № 325-12-15 від 05 січня 2016 року розмір шкоди, завданої власнику квартиру у звязку із зниженням її цінності становить 398675 грн. (а.с.15-19)

Згідно з постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.09.2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена повністю, постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.05.2016 року скасовано та визнано протиправними бездіяльність Державної санітарно-епідеміологічної служби України і зобовязано вжити заходів щодо припинення порушень санітарного законодавства ТОВ «Поліграф-сервіс». (а.с.8-14). Але ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.03.2017р. ця постанова була скасована і залишено в силі постанову окружного адміністративного суду.

Позов обґрунтовується тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення міською радою не було враховано п.4.3 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996р. №173. Предметом регулювання вказаних Державних санітарних правил є правовідносини щодо планування забудови та розташування об'єктів містобудування. Тобто рішення органу місцевого самоврядування оскаржується з мотивів порушення санітарного законодавства, допущене при розташуванні ТОВ «Поліграф-Сервіс».

Разом з тим, оскаржуваним рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання від 23.10.2008р. №721 не вирішувалися питання щодо планування забудови, а саме про розташування товариства. На момент ухвалення оскаржуваного рішення товариство вже здійснювало свою діяльність у вказаній будівлі починаючи з 1999 року.

Отже оскаржуване рішення міської ради не має відношення до правовідносин, які регулюються Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів. Тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Крім того, правовідносини щодо планування забудови міста в частині розміщення ТОВ «Поліграф-Сервіс» існували лише на момент прийняття уповноваженими державними органами рішень щодо надання дозволів на роботу товариства з урахуванням профілю його діяльності. На даний момент такі правовідносини припинені. А отже положення Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, на які посилається позивачка, на цей час не можуть бути застосовані, оскільки правовідносини, які вони регулюють, давно припинені.

Крім того на думку суду відсутні будь-які докази порушення цивільних прав позивачки внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Позивач обґрунтовує порушення своїх прав тим, що нібито внаслідок прийняття оскаржуваного рішення зменшилась ринкова вартість її квартири. На підтвердження нею надано Звіт №325-12-15 оцінювача ОСОБА_2 про визначення вартості житлової квартири по вул. П.Орлика, 4/5 побудований на порівнянні двох оцінок даної квартири. Ці оцінки розраховані відповідно з урахуванням та без урахування порушень архітектурно-планувальних рішень оцінюваної квартири.

Разом з тим, даний доказ не доводить порушення прав позивачки, не встановлює причинного звязку зміни вартості квартири з прийняттям міською радою оскаржуваного рішення.

В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд звернув увагу, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Верховний Суд України в своїй постанові від 21.09.2016р. вказав, що частиною першою етапі 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та роз'яснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача.

Позивач повинен мати конкретний матеріально-правовий інтерес в спорі (тобто бути заінтересованим в реалізації свого субєктивного права, про захист якого він просить суд), метою предявлення позовних вимог до відповідача може бути лише задоволення цього інтересу, а саме: відновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача. Таким чином, якщо мета звернення до суду не відповідає тим умовам, з якими ст.ст. 1, З ЦПК повязують надання судового захисту, то необхідність і можливість судового захисту відсутня, а в позові має бути відмовлено.

З огляду на зазначене суд має зясувати, які реально права позивача порушені і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для нього це порушення, а також те, чи є метою предявлення позову захист (відновлення) прав і законних інтересів позивача і чи можливо при обраному способі захисту відновити (захистити) його права.

Таким чином, відсутність порушеного цивільного права позивачки є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскаржуване рішення міської ради є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Так, дане рішення було підставою для розробки та затвердження проектної документації, виконання будівельних робіт з реконструкції належних товариству приміщень.

Позивач оскаржує лише ненормативний акт місцевого самоврядування, не висуваючи одночасно будь-яких позовних вимог щодо захисту цивільних прав.

Верховний Суд України в постановах від 06.10.2015р. у справі №21-1306а15, від 30.09.2015р. у справі №911/3396/14. від 11.11.2014р. у справі №21-405а14, виклав правову позицію, яка стосується самостійного позову про визнання недійсними та скасування рішень органів місцевого самоврядування як ненормативного акта.

Згідно позицій Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, позов, предметом якого є визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яке є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що самостійний позов про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, що є ненормативним актом, не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обовязки сторін таких правовідносин, що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про захист порушених цивільних прав.

Таким чином, даний позов не може бути задоволений, оскільки ним оскаржується ненормативний акт органу місцевого самоврядування, при цьому жодних позовних вимог про захист цивільних прав позивачки не заявлено.

Позивачем не було надано доказів, які саме права, як власника квартири були порушені і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для неї це порушення, і яким саме чином при обраному способі захисту можливо відновити або захистити її права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спірне рішення міської ради не порушує права позивача, як власника квартири, оскільки даним рішенням міської ради був наданий лише дозвіл ТОВ Поліграф-сервіс» на реконструкцію власних приміщень з надбудовою на вул. Гайдара, 5-А.

В оспорюваному рішенні не було передбачено яким саме чином ТОВ Поліграф-сервіс» буде проводити реконструкцію власних приміщень за адресою м. Чернівці, вул. П. Орлика ( колишня Гайдара ) 5-А чи буде збільшено висотність будинку чи ні, а якщо буде, то в якому місці зі сторони будинку, в якому розташована квартира позивача, чи з іншої сторони, чи будуть в реконструйованих приміщеннях і де саме розташовані виробничі приміщення товариства чи ні. Цим рішенням було надано тільки дозвіл на реконструкцію без будь-якої конкретизації та деталізації реконструкції. Отже оспорюване рішення жодним чином не порушує права позивача.

За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 21, 393 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Поліграф-сервіс» про визнання незаконним та скасування п. 2 рішення 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008р. № 721 відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 24 березня 2017 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: