Провадження № 22ц/790/778/17
№ 22ц/790/780/17 Головуючий 1-ї інстанції - Овдієнко В.В.
Справа № 621/2173/16-ц Доповідач - Бровченко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року та 14 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Лещенко Любов Василівна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що нею було набуто право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0,12 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_3, виданого 04 травня 2012 року Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 липня 2013 року.

Також нею було набуто право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,12 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_4, виданого 04 травня 2012 року Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 липня 2013 року.

У липні 2016 року вона, ОСОБА_2, звернулась до державного реєстратора та отримала інформаційні довідки № 72175510 та № 72173359 від 03 листопада 2016 року, з яких вбачається, що власником земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є ОСОБА_1

Підставою набуття ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки були договору купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. та зареєстровані у реєстрі за №№ 2823, 2825.

Зазначає, що договори купівлі-продажу не підписувала, з повіреним ОСОБА_3 продаж земельних ділянок не погоджувала та про продаж зазначених ділянок дізналась у листопаді 2016 року.

З урахуванням вищезазначеного, просить суд визнати договори купівлі-продажу земельних ділянок недійсними.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подала клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Ухвалою Зміївського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Лещенко Л.В., про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Ухвалою Зміївського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2016 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки земельної ділянки НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06 листопада 2013 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В., та зареєстрованого у реєстрі за №2823, та земельної ділянки НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06 листопада 2013 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В., та зареєстрованого у реєстрі за №2825.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року виправлено описки в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову та виправлення описки скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволені клопотання про забезпечення позову та виправлення описки, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір щодо укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судова колегія вважає, що обраний вид забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки йдеться лише про заборону проведення дій направлених на відчуження майна до розгляду справи по суті і не порушує прав ОСОБА_1 на володіння та користування майном.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на недостатність доказів для вжиття заходів забезпечення позову та пропуск позивачем строку позовної давності, судова колегія не приймає до уваги.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Посилання ОСОБА_1, що клопотання про забезпечення позову розглянуто без її повідомлення, висновків суду не спростовує, оскільки повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, не передбачено вимогами ст. 153 ЦПК України.

Описки, допущені в ухвалі суду від 08 листопада 2016 року, суд виправив у відповідності до вимог процесуального Закону.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувані ухвали постановлені судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3.ч.2. ст. 307, п.2.ч.1.ст.312, ст. 313, п.5.ч.1. ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили негайно і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді -