№ 637/1347/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року селище Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Стеганцова С.М.,

за участю секретаря Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила визнати за нею право власності на 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В ході розгляду справи по суті позивачка і її представник уточнили позовні вимоги і просили суд визнати за нею право власності на 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю з посиланням на ст. 344 ЦК України.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Старовірівка Шевченківського району Харківської області помер ОСОБА_3, чоловік її матері ОСОБА_2, який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_2, яка до дня своєї смерті постійно проживала та була зареєстрованою по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1. На вказане майно ОСОБА_3 залишив заповіт і після його смерті позивачка оформила свідоцтво про право на спадщину.

Інша 1/2 частина житлового будинку належить ОСОБА_4 (брату померлого ОСОБА_3) на підставі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 червня 1993 року виданого Поповою Л.О. , державним нотаріусом Шевченківської державної нотаріальної контори Шевченківського району Харківської області, за реєстровим №751.

Як зазначає позивач і його представник після оформлення спадщини після смерті матері - ОСОБА_6 синами ОСОБА_3 і ОСОБА_4, останній - ОСОБА_4 не проживав в житловому будинку та не користувався ним, оскільки проживав з республіці Комі Російської Федерації.

Позивачка зазначає, що з 1990 року по 2016 рік постійно користувався з батьками (матір'ю і вітчимом) даним будинком, разом сплачували комунальні послуги, кошти за користування присадибною земельною ділянкою, проводили ремонт житлового будинку АДРЕСА_1, отже позивачка вважає, що вона добровільно заволоділа чужим майном, а саме частиною житлового будинку та безперервно ним користується з 1990 року.

На теперішній час позивачка бажає визнати за собою право власності на 1/ 2 частину спірного будинку, так як більше 20 років ним користується.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача - Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти позову.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З довідки виданої КП «Шевченківським БТІ» 21.07.2015 року за № 30 (а.с.26) вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстровано в рівних долях за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.06.1993 року, посвідченого Шевченківською Державною нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі за № 751, після смерті їх матері - ОСОБА_6 (а.с.18).

Згідно технічного паспорта на будинок власниками по 1/ 2 частині раніше були зазначені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.28-31).

ОСОБА_3 20.04.2013 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 - матірю позивачки (а.с.11).

15.05.2014 року зробив заповіт на позивачку - ОСОБА_1, а саме на належну йому частку 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (вітчим позивачки ) помер (а.с.12).

03.07.2015 року на позивачку нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/ 2 частину даного будинку, з даного часу позивачка стала власником 1/ 2 частини даного будинку (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивачки - ОСОБА_2 (а.с.9), яка була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 ( довідка сільради а.с.19), але як зазначають свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в суді, вона фактично проживала в цивільному шлюбі з 1995 року з ОСОБА_3 в його будинку.

20 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та матір'ю позивача ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.11)

Позивачка являється донькою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7), яка в подальшому при укладені шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.8)

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, зареєстрованого на ОСОБА_4 (брата її вітчима) за набувальною давністю.

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про користування позивачем спірним будинком з 1990 року по 2016 рік як вона зазначає в уточненій позовній заяві (а.с.34-35).

З паспорту позивачки вбачається, що вона була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 з 07.07.2015 року, до цього часу вона була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_3 (а.с.5).

Сплачувати послуги з електроенергії почала лише з грудня 2012 року, до грудня рахунок був зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.23-25), це підтверджується і матеріалами справи, а саме довідкою Старовірівської сільради і актом, що саме ОСОБА_3 до дня своєї смерті оплачував комунальні послуги, а не позивачка по справі (а.с.21,22).

З довідки Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 12.09.2016 року вбачається, що позивачка до 07.07.2015 року була зареєстрована по АДРЕСА_3, але з якого часу позивачка фактично проживала в будинку АДРЕСА_1 в довідці не зазначено (а.с.27).

Судом встановлено, що в даний час 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.06.1993 року, посвідченого Шевченківською Державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 751, після смерті ОСОБА_6 ( свідоцтво про право на спадщину і свідоцтво про смерть матері а.с.18, 23).

З пояснень свідків зі сторони позивача в судовому засіданні - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7,ОСОБА_8, також не підтверджено факту безперервного володіння і користування позивачем спірним будинком. Як зазначили свідки, даний будинок належав вітчиму позивачки - ОСОБА_3, а з ним проживала мати позивачки - ОСОБА_2

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В ст. 344 ЦК України, яка містить норми про набувальну давність, зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, (набувальна давність), якщо інше не встановлене цим Кодексом.

Тому, виходячи зі змісту ст.344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен, довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є

1.законність об'єкту володіння - прийняття майна в експлуатацію,

2.добросовісність володіння- без умислу причинити шкоду іншій особі,

3.безперервність, відкритість володіння- дії особи як володільця будинку, ремонт, страхування, різні проплати за будинок,

4.Давність володіння - безперервність володіння, проживання і користування будинком.

Пояснення позивача про те, що вона безперервно володіє спірним будинком протягом 20 років не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, і спростовуються як документально довідками сільради, так і поясненнями свідків, що позивачка спільно з вітчимом і матірю не проживала в даному будинку, а лише доглядала їх.

Крім того, суду самою позивачкою було надано довідку, видану КП «Шевченківським БТІ» (а.с.26), з якої вбачається, що будинок, зареєстровано в рівних долях за ОСОБА_3 ( її вітчимом) і його братом- ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.06.1993 року, посвідченого Шевченківською Державною нотаріальною конторою, тобто право власності на 1/ 2 частину будинку в даний час має інша особа ОСОБА_4 (а.с.18).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Натомість суд зазначає, що позивачка була обізнана про належність 1/ 2 частини будинку іншій особі - ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити особа, яка знала, хто є його власником.

Наведене свідчить, що у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном, тому суд не находить підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Суд звертає увагу на те, що задоволення позову лише на підставі визнання позову відповідачем є неможливим, оскільки відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. В даному випадку задоволення позовних вимог позивача протирічить вимогам закону та порушить законні права іншого співвласника будинку ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. ст. 10, 11,60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.344 ЦК України , суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду С.М.Стеганцов