Провадження № 2/742/93/17
Єдиний унікальний № 742/3013/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Зарічної Л.А.,

при секретарі Геєць О.О.,

за участю представників сторін : ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності,

ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, в особі його представника ОСОБА_5, звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недостовірною інформацію, розміщену в публікації на веб-сайті «Антикор» під назвою «ОСОБА_6 или как наши спонсируют Новоросию», зобов'язати власника веб- сайту Національний антикорупційний портал «Антикор» ОСОБА_4, спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «Антикор» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили, під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» тексту «Повідомляємо, що стаття «ОСОБА_6 или как наши спонсируют Новоросию» розміщена раніше, а саме 30 липня 2015 року на сайті «Антикор» є НЕДОСТОВІРНОЮ та такою, що вводить користувачів веб-сайту «Антикор» в оману стосовно особистості ОСОБА_3. Власники веб-сайту «Антикор» приносять вибачення за опорочення честі та гідності ОСОБА_3 та надалі не допустять подібних порушень прав людини». Крім того, Позивач просить стягнути на його користь із ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що 30 липня 2015 року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Антикор» була розміщена стаття під назвою «ОСОБА_6 или как наши спонсируют Новоросию», де наведені матеріли є неправдивими та шкодять діловій репутації ОСОБА_3 Вказана інформація є негативною, а тому, в розумінні положень чинного законодавства, є недостовірною та підлягає спростуванню шляхом публікації відповідної статті на цьому ж сайті. Крім того, оскільки така висловлена у принизливій формі, що принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача, він просить стягнути із ОСОБА_4, як власника даного веб-сайту заподіяну моральну шкоду, яку позивач оцінив у 50000 грн.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та просила їх задовольнити виходячи із підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечили проти позовної заяви вказуючи на непричетність як до сайту, на якому була здійснена відповідна публікація, так і з підстав закінчення строків позовної давності та необґрунтованості щодо заподіяння позивачу моральної шкоди.

Вислухавши відповідні пояснення та дослідивши додані сторонами докази суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписи вказаної статті у сукупності із нормами ст.10 ЦПК України встановлюють обов'язок відповідача довести, що поширена ним інформація є достовірною. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності (ч. 2 ст. 302 ЦК України).

У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

Так, в чинному законодавстві відсутнє визначення поняття гідності, честі, які є морально - етичними категоріями, але оскільки в силу ст. 270 ЦК України право на повагу до гідності та честі є одним із видів особистих немайнових прав, то зазначені права підлягають захисту в судовому порядку.

Згідно ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

За загальновизнаними філософськими визначеннями:

- честь - суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини;

- гідність - самооцінка особою своїх моральних і соціальних якостей; честь є мірою гідності особи, отже, ці категорії взаємопов'язані;

- репутація - суспільно-позитивна оцінка соціальних якостей людини;

- ділова репутація - суспільно-позитивна оцінка трудових, професійних якостей особи, виконання взятих на себе зобов'язань, почуття відповідальності за виконану роботу; ділова репутація - це більш вузьке поняття ніж честь або репутація, оскільки охоплює оцінку особи лише у сфері суспільно-виробничих відносин.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 6, абзаці 5 п. 15, п.18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" у разі поширення про фізичну особу недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, така особа має право пред'явити позов до поширювача інформації про захист гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої ст.47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як було встановлено під час дослідження поданих доказів, що 30 липня 2015 року на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР», розміщена стаття під назвою «ОСОБА_6 или как наши спонсируют Новоросию». (а.с.4-5).

Так, автор статті, поширеної на вищезазначеному інформаційному веб-сайті, виклав наступну інформацію " Кто спонсор ДНР? Кто живет и верит в Новоросию ? Мы часто думаем что важно ? Россия империя зла !!!! Все это правильно но только не тогда когда наши земляки делают из Одессы город сепаратистов. Куда смотрит Сбу ? Ну конечно как всегда в кошелек, человек гражданин ОСОБА_7 родом из Ивано-Франковска, ну что тут поделать ОСОБА_6 ( Аlех Vаkіу ) серьезный парень он строит Одессу , дурит людей на землю а потом на Литературной строит дома для таких же как он. Есть хороший парень ОСОБА_2 (НОМЕР_1) который с радостью закажет флаги новоросии для очередного спектакля, даст взятку. Все четко а война это так, это просто наши парни гибнут . И вспомните мои слова у них все будет хорошо а наши ребята будут гибнуть что б они становились богаче. Бог всем судья а я за Деда !"

Суд вважає, що вищеназвана інформація, яка поширена щодо позивача, є оціночним судженням та вираженням суб'єктивної думки і поглядів, оскільки, автор статті вислововив свою думку, переконання, яка стосуються особисто ОСОБА_3 та іншої невідомої особи. Автором даної статті зазначений ОСОБА_8 (а.с. 4).

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у Постанові від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У п. 15 даної Постанови суд надав роз'яснення, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Тобто розміщення інформації на веб-сайті також слід розуміти як поширення такої інформації. В той же час, поширена інформація повинна бути достовірною. А відтак, особа (інформація щодо якої поширена) має право відновлення особистого немайнового права, передбаченого ст.ст. 297, 299 ЦК України, зокрема права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України у від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та /чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта- вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Як вбачається із позовної заяви та наданих поясненнях представника позивача в судовому засіданні, він вважає, що власником даного веб-сайту є саме ОСОБА_4, який за його твердженням та згідно відповіді ТОВ «ОН-ЛАЙН», як користувач , у листопаді 2015 року здійснив переделегування існуючого домену antikor.com.ua до ТОВ «ОН-ЛАЙН», вказавши про себе наступні дані «ОСОБА_9, Е-mail: , місто Київ, бул. ОСОБА_10,7, телефон 48. Вказані дані вводяться клієнтом власноручно і товариством не перевіряються.

Зважаючи на заперечення відповідача про свою причетність до створення даного веб-сайту та його власності, позивач не надав доказів того, що саме ОСОБА_4, як станом на день опублікування вказаної статті, так і на даний час є саме власником національного антикорупційного порталу antikor.com.ua , який згідно вимог цивільного законодавства має бути належним відповідачем у даній категорії справ, а не користувачем вказаного сайту, як зазначено у відповіді на запит адвоката. Крім того, автором даної статті зазначено громадянина ОСОБА_8, проте до нього ОСОБА_3 не предявляє вимог.

В судовому засіданні представник відповідача вказував на застосування строків позовної давності, а тому з даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості.

Як вбачається із досліджених документів, вказана стаття була опублікована 30 липня 2015 року, тобто саме цієї дати позивач міг довідатися про ці відомості. Іншого стороною позивача доведено не було, а з відповідною позовною заявою звернувся до суду 28 вересня 2016 року, що свідчить відбиток поштового штампу на конверті, направленому до Прилуцького міськрайонного суду із відповідною позовною заявою, тобто по збігу річного терміну.

Що стосується вимог позивача про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 50000 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, дійсно, відповідно до ст. 31 Закону України «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на відшкодування її за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини крім випадків, встановлених ч.2 даної статті.

Саме ст.23 ЦК України визначає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та зазначає, що така полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодження здоровя, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної особи або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

В судовому засіданні представником позивача не було належним чином обґрунтовано заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди.

В той же час згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням відомостей, що не відповідають дійсності і порочать честь, гідність чи ділову репутацію фізичної або юридичної особи, застосовується строк позовної давності в один рік.

Тому, виходячи з вищевикладеного в своїй сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог про визнання недостовірною інформації, що розміщена на веб-сайті «Антикор» під назвою «ОСОБА_6 или как наши спонсируют Новоросию», про зобовязання власника веб-сайту ОСОБА_11 спростувати вказану недостовірну інформацію та стягнення із ОСОБА_4Є моральної шкоди у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 14, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі впродовж 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд..

Суддя: