Справа № 570/132/17
Номер провадження 2/570/649/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

покликаючись на припинення подружніх стосунків, позивач у поданій до суду 13 січня 2017 року позовній заяві просить шлюб сторін розірвати, судові витрати стягнути з відповідача, місце проживання неповнолітніх дітей визначити з нею.

У судовому засіданні позивач підтримав позов повністю і по аналогічних мотивах. По суті спору показала, що після надання судом строку для можливого примирення з метою збереження сім"ї змін на краще у їх стосунках не відбулося, між дітьми та чоловіком вона вибирає перше.

Відповідач позов не визнав, оскільки бажає зберегти сім"ю. Не заперечуючи, що не завжди гідно себе поводить, стверджує, що намагається змінитися на краще і см"я - найдорожче. що у нього є.

Суд, заслухавши пояснення сторін, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, сторони одружилися 07 червня 2011 року, мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають зі сторонами. Як стверджує позивач, негативна поведінка відповідача призвела до відчуження між ними, миритись вона не бажає, так як втратила до чоловіка почуття любові та поваги. Причиною припинення шлюбних відносин стали постійні сварки, розбіжність у поглядах на сімейне життя.

В ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України. Ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін, малолітніх дітей та вимогам закону.

За таких умов суд вважає, що позов в цій частині доведений і підлягає до задоволення.

У сторін відсутній спір про місце проживання дитини, тому в цій частині позову необхідно відмовити.

У зв'язку із задоволенням позову згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

З огляду на викладене, керуючись ст.cт.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Розірвати шлюб ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с.Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області, громадянки України та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с.Остки Рокитнівського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрований 07 червня 2011 року виконавчим комітетом Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області за №15.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с.Остки Рокитнівського району Рівненської області) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с.Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області) судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Повне судове рішення виготовлено 22 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.