Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тисаашванської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Тисаашванської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

В позові зазначає, що 20 березня 2014 року помер її батько, ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася з приватизованої земельної ділянки площею 0.0599 га за адресою: Ужгородський район, с. Тисаашвань, урочище «Дачна», садовий будинок за адресою: Ужгородський район, с. Тисаашвань, урочище «Дачна». Спадкоємцями першої черги були вона, ОСОБА_2, її мати, ОСОБА_4. Вона та її мати на день смерті спадкодавця постійно проживали з ним, тому фактично вступили в управління спадковим майном, тобто прийняли спадщину. 14 липня 2015 року померла її мати, ОСОБА_4. Після смерті її матері вона оформила права власності на приватизовану земельну ділянку площею 0.0599 га, яка належала померлому ОСОБА_3. Однак, в оформленні права власності на садовий будинок вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у неї відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, а саме незавершений садовий будинок.

Просить визнати право власності за нею, ОСОБА_2, на садовий будинок, який розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тисаашванської сільської ради за межами с. Тисаашвань, урочище «Дачна» в порядку спадкування за законом.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Представник Тисаашванської сільської ради в судове засідання не зявився, так як сільський голова надіслав письмове клопотання відповідно до якого просить розгляд справи здійснити без їхньої участі, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3, який помер 20 березня 2014 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0.0599 га, розташована за адресою: Ужгородський район, с. Тисаашвань, урочище «Дачна», садовий будинок, розташований за адресою: Ужгородський район, с. Тисаашвань, урочище «Дачна».

На день смерті ОСОБА_3 з ним постійно проживали та були зареєстровані в житловому будинку м. Чоп, пр. Залізничників, 3/11 дружина ОСОБА_4, донька ОСОБА_2.

14 липня 2015 року померла мати позивачки ОСОБА_4.

Згідно договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 18 червня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Ужгородської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2467, ОСОБА_3 купив недобудований садовий будинок, розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0.06 га на території Тисаашванської сільської ради. Процент готовності недобудованого садового будинку становить 63 %. Як зазначено у договорі купівлі-продажу, у відповідності до ст. 227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації в Ужгородському РДПТІ після здачі будинку в експлуатацію, а відносно земельної ділянки в Тисаашванській сільській раді Ужгородського району.

8 серпня 2016 року позивачці на підставі ст. 1261 ЦК України державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлим батьком ОСОБА_3, що складається з приватизованої земельної ділянки, розташованої за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, території Тисаашванської сільської ради за межами с. Тисаашвань, урочище «Дачна», з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0.0599 га.

Статями 1216, 1217 та 1220 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 та ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачка звернулася до Ужгородської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за померлим ОСОБА_3 на незавершений судовий будинок, розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тисаашванської сільської ради за межами с. Тисаашвань, урочище «Дачна», однак постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 430 від 10 серпня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний незавершений садовий будинок, оскільки спадкоємцем не подано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, а саме незавершений садовий будинок.

8 серпня 2016 року на імя позивачки виготовлено технічний паспорт на садовий будинок готовністю 63 %, розташований за адресою: урочище «Дачна» Тисаашванської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Як вбачається з матеріалів справи, обєктом спору є незавершений будівництвом садовий будинок, розташований за адресою: Ужгородський район, с. Тисаашвань, урочище «Дачна», який не зданий в експлуатацію і право власності на який не зареєстровано, а предметом спору є матеріально-правова вимога про визнання права власності на це нерухоме майно з підстав, передбачених ст.ст. 1218, 1222, 1223, 1268 ЦК України.

Проте, ст. 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Отже, до прийняття обєкта новоствореного майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей обєкт не виникає.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВСУ від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Водночас, визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва (на недобудоване нерухоме майно) в судовому порядку ЦК України не передбачено. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року (справа № 3-82гс11/32/14).

Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно п. 8 даної постанови, у разі смерті забудовника до складу спадщини входять його права як забудовника. Проте відповідної вимоги, так само як і вимоги про визнання права на будівельні матеріали та інше майно, що було використано в процесі будівництва, позивачкою ОСОБА_2 не заявлялося.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням наведеного, зокрема того, що обєктом спору є незавершений будівництвом судовий будинок, який не зданий в експлуатацію і право власності на який не зареєстровано, а предметом спору є матеріально-правова вимога про визнання права власності на це нерухоме майно в порядку спадкування, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 331, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1297 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Тисаашванської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.