Справа № 325/660/16-ц
Провадження № 2/325/33/2017

РІШЕННЯ

10 січня 2017року Приазовський районний суд Запорізької області області
у складі:
головуючого судді: Шеїної Л.Д.
при секретарі: Красновій Ю.С.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське у режимі відеоконференції з Кіровським районним судом міста Дніпропетровська цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
08 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди на суму 100.000,00грн., мотивуючи тим, що він у період з 02.06.1985 року по 03.05.1987 року проходив військову службу у Збройних Силах України на території Демократичної республіки Афганістані.
При виконанні військового обов*язку у Демократичній республіці Афганістан, він отримав вогнепальні осколкові поранення голови, правої верхньої кінцівки (контузія головного мозку 1987 р., що підтверджено висновком спеціаліста №47 від 27.09.2013 року , наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку «стійких залишкових явищ перенесеної закритої черепномозгової травми у вигляді посттравматичної та дисцикулярної ецефалопатії ІІ ст..,змішаного ґенезу, прогресуючий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфонкцією з частими судинними кризами, мне стичним зниженням, емоційно-вольовою дифункцією з частими судимими кризами, мне стичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкою, дисгемією, диссомнією, помірною конвекситальною атрофією. Посттравматичного, кістозного (ретроцеребелярна субарахноїдальна кіста ЗЧЯ-МРТ 2013) церебрального арахноїдиту з вираженим лівого-гіпетензивним синдромом, вираженим вести було- атактичним синдромом центральною вестибулярною дисфункцією ІІ ІІІ ст.., стійко вираженим цефалічним синдромом. ГХ ІІ ст.., ст..3, ризику 3, неускладненого гіпетонічного кризу (від 13.11.13 р.), артеріальна гіпертензія ІІ, високий кардіоваскулярний ризик. Анізометрія. Виразова хвороба ІХС. Дифузний кардіосклероз, що підтверджено медичними та військово-обліковими документами.
15.01.2014 року при огляді у МСЕК , вперше, він визнаний інвалідом 3 групи у зв*язку з пораненням, контузією отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії, з датою наступного огляду у МСЕК 05.01.2016 року.
05.01.2016 року при повторному огляді у МСЕК , він знов визнаний інвалідом 3 групи у зв*язку з пораненням, контузією отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії, з датою наступного огляду у МСЕК 05.01.2018року, висновком МСЕК йому протипоказана тяжка фізична праця,але доступне широке коло професії згідно трудовим навичками.
На теперішній час він не може вести звичайний образ життя, ступень втрати професійної працездатності для нього значний, так як він став інвалідом 3 групи та було порушено його нормальні життєві зв`язки, він постійно хворіє, його постійно турбують головні болі, які посилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам*яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, оніміння язика, губ, кінцівок, біль в хребті, шийному відділі.
Окрім того, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я він обмежений у спілкуванні з оточуючими його людьми.
Тим самим йому завдано моральну шкоду, яку і просив відшкодувати, стягнувши з відповідача по справі на його користь одноразову грошову компенсацію в рахунок відшкодування такої моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав у повному обсязі, в його обґрунтування послався на ті ж підстави і просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачений соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов*язаної з проходженням військової служби щляхом виплати грошової допомоги , яку позивач отримав. Спеціального закону з визначенням порядку та умов відшкодування моральної шкоди законодавцем не прийнято.
Крім того, на думку представника відповідача, позивач не довів , що Міністерство оборони по відношенню до нього діяло неправомірно, або напроти, проявило неправомірну бездіяльність. Отже відсутній причинний зв*язок між неправомірною дією (бездіяльністю) та спричиненою позивачу моральною шкодою, як і відсутні докази спричинення моральної шкоди, Міністерство оборони України не є належним відповідачем по справі.
Свої заперечення виклав також і письмово (а.с. 53-55).
На підставі наданих сторонами доказів судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності при виконанні обов*язків військової служби.
Судом встановлено, що за довідкою Приазовського військового комісаріату від 26.09.2013 року, ОСОБА_1 дійсно приймав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан в складі військової частини № НОМЕР_1 в період з 02..06.1985 року по 03.05.1987 року, де згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року №63 в даний період велись бойові дії (а.с.14).
Згідно витягу із протоколу №3065 від 05 грудня 2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв*язку захворювань, поранень, контузій , травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (а.с. 8), поранення та захворювання є такими, що пов*язані із виконанням обов*язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
15.01.2014 року при огляді у МСЕК , ОСОБА_1 вперше визнано інвалідом 3 групи у зв*язку з пораненням, контузією отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії та встановлена дата наступного огляду у МСЕК 05.01.2016року (а.с. 12).
05.01.2016 року при повторному огляді у МСЕК , ОСОБА_1 був визнаний інвалідом 3 групи у зв*язку з пораненням, контузією отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії з датою наступного огляду у МСЕК 05.01.2018 року, йому протипоказана тяжка фізична праця, доступне широке коло професії згідно трудовим навичками(а.с. 11).
Згідно виписок з амбулаторної карти, історій хвороби, хвороба у позивача прогресує (а.с.9-10,16-32).
Факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності ОСОБА_1 (визнаний інвалідом третьої групи) по причиніпоранення, контузії отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії , на думку суду, доведено дослідженими письмовими доказами по справі: витягом із протоколу №3065 від 05 грудня 2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії, довідками МСЕК, витягами із історії хвороби (а.с. 8-12,14,16-29).
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено , що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної шкоди проводиться в установленому законом порядку.
15.01.2014 року при огляді у МСЕК , ОСОБА_1 вперше визнано інвалідом 3 групи у зв*язку з пораненням, контузією отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії та встановлена дата наступного огляду у МСЕК 05.01.2016року (а.с. 12).
05.01.2016 року при повторному огляді у МСЕК , ОСОБА_1 був визнаний інвалідом 3 групи у зв*язку з пораненням, контузією отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії з датою наступного огляду у МСЕК 05.01.2018 року, йому протипоказана тяжка фізична праця, доступне широке коло професії згідно трудовим навичками(а.с. 11).
Тому суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 внаслідок поранення, контузії отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії заподіяно моральну шкоду, так як він відчув і відчуває фізичні, моральні страждання: частково втратив працездатність, змінився його звичайний спосіб життя, що навіть дрібне фізичне навантаження стало для нього неможливим і більшу частину свого життя він змушений вживати ліки.
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст..ст.23, 1167ЦК України).
Згідно з частино1 статті 1173 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв?язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3).
Судом встановлено, що позивачу встановлена 3 група інвалідності і яка є наслідком поранення, контузії отриманих внаслідок виконання військового обов*язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії (а.с.11,12), а тому суд приходить до висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди.
Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
А відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 5 статті 23 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, які викладено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1 суд також керується вимогами ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати ОСОБА_1 , важкість вимушених змін в житті позивача, характеру додаткових зусиль для організації його життя та побуту.
З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких ОСОБА_1 зазнав, приймаючи до уваги глибину його моральних страждань, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 30.000 грн. ( тридцяти тисяч гривень 00 копійок), стягнувши зазначену суму грошової компенсації з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 .
Тим самим спростовуються твердження відповідача, щодо відсутності правових підстав щодо відшкодування моральної шкоди, як такі, що не базуються на нормах діючого законодавства та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Твердження відповідача, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає неспроможним з наступних підстав:
так, ст.170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов*язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України.
Отже, обов*язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Зазначений висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду України , викладений у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно ст.. 360-7 ЦПК України є обув`я*язковим для судів.
Відповідно до ст.10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі , встановленого законом на 1 січня календарного року , в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду 08.12.2016 року (а.а.1), мінімальна заробітна плата на 1 січня 2016 року становила 1378,00 грн., то 0,4 розміру мінімальної заробітної плати становить 551,20 грн., згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 10, 11, 60 ,88, 212 215, 218 ЦПК України, на підставі ст..ст. 2, 23,170,1167, 1173 ЦКУкраїни , ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.. 3 Закону України «Про Збройні сили України» , суд
ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення ,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.Д. Шеїна