Справа № 462/2990/14-ц
УХВАЛА

17 січня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,

встановив:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати фіктивним договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, щодо відчуження земельної ділянки площею 0,3494 Га, що розташована по вулиці Пілотів, 9 у місті Львові, кадастровий №:06:018:0128; будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв.м., що позначена на плані літерами А-1 та А-1 та котельні площею 134,3 кв.м. під літерою Б-1 та знаходяться за адресою: 79052, Львівська обл., м. Львів, вул. Пілотів.

Позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на земельну ділянку та будівлі, які розташовані по вул. Пілотів,9 у м. Львові.

12.05.2014 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вищевказана заява була задоволена, та було накладено арешт на майно ОСОБА_1, а саме: земельну ділянку площею 0,3494 га, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Пілотів,9, кадастровий № :06:018:0128; будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв. м, що позначені на плані літерами А-1, А-1 та котельні площею 134,3 кв. м під літерою Б-1 за адресою: м. Львів, вул. Пілотів,9.

22.09.2014 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова провадження у даній справі було зупинено до вирішення справи № 462/2589/14-ц за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та стягнення заборгованості.

19.09.2016 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12.05.2014 року, в якій просив зазначену ухвалу скасувати.

15.11.2016 року ухвалою апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу було відхилено, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12.05.2014 року залишено без змін.

28.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова зі заявою, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 12.05.2014 року.

Суд ухвалив розглядати заяву без участі заявника та його представника, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, однак до суду не зявилися, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову в силу вимог ч. 5 ст. 154 ЦПК України.

У судовому засіданні представники позивачів проти задоволення заяви заперечили, пояснивши, що скасування заходів забезпечення позову є передчасним.

Заслухавши учасників судового процесу, оглянувши матеріали заяви та справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як убачається зі змісту заяви про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 мотивує її тим, що ухвала від 12.05.2014 року була постановлена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ухвала про забезпечення позову постановлена до відкриття провадження у справі, а також, на даний час існує ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова про накладення арешту на спірне майно відповідно до вимог КПК України, що свідчить про недопустимість на даний час накладення арешту в порядку ЦПК України.

Таким чином, заявник обґрунтовує заяву про скасування заходів забезпечення позову тим, що ухвала від 12.05.2014 року є незаконною, а не тим, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Аналізуючи підстави, наведені ОСОБА_1 в заяві про скасування заходів забезпечення позову, з яких заявник просить суд скасувати вказані заходи, суд приходить до висновку, що вони фактично є тотожними тим підставам, що були наведені ним у апеляційній скарзі.

Проте апеляційний суд Львівської області не взяв такі доводи заявника ОСОБА_1 до уваги та прийшов до висновку, що такі не спростовують правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

Ухвала апеляційного суду Львівської області від 15.11.2016 року є остаточна та набрала законної сили з моменту її оголошення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» розяснено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «ОСОБА_7 проти України» від 09.11.2004р. зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicat, тобто принципу остаточності рішення, неприпустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Беручи до уваги, що заявником ОСОБА_1 у заяві про скасування заходів забезпечення позову не наведено жодних нових причин, крім тих, що були наведені заявником в апеляційний скарзі, та з яких можна було б вважати, що відпали або змінились обставини, що зумовили застосування забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірні обєкти нерухомості, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви з підстав зазначених у ній.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 154 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в 5- денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.