Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Черняєвої Алли Олександрівни про визнання нікчемного правочину недійсним, застосування наслідків недійсності, скасування державної реєстрації та витребування майна з незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Куп'янської міської ради від 06 березня 2009 року затверджено матеріали проекту землеустрою щодо відведення позивачу, як приватному підприємцю, земельної ділянки для розміщення торгівельного кіоску по АДРЕСА_1. Земельна ділянка площею 0,0029 га. за даною адресою була надана в оренду строком на п'ять років. Місце розташування малої архітектурної форми-кіоску з автобусною зупинкою за даною адресою погоджено на підставі рішення Куп'янської міської ради від 15 липня 2005 року.

03 квітня 2009 року у простій письмовій формі між нею та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач зобов'язалася передати у власність відповідача нежитлове приміщення, магазин, за адресою: АДРЕСА_1, а останній - прийняти та сплатити за нього 5 тис. грн.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07 травня 2009 року за відповідачем було визнано право власності на нежитлову будівлю (магазин), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного сторонами 03 квітня 2009 року. Рішенням суду КП «Куп'янське БТІ» було зобов'язано зареєструвати за відповідачем право власності на вище вказаний об'єкт. Додатковим рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2009 року визнано право власності на нежитлову будівлю (магазин), яка збудована позивачем замість малої архітектурної форми, на яку був відповідний дозвіл. На підставі вказаних судових рішень ОСОБА_5 незаконно подарував спірне нежитлове приміщення своєму синові, співвідповідачу ОСОБА_6, шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів дарування від 27 липня 2013 року і 30 липня 2013 року.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2013 року рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07 травня 2009 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 грудня 2009 року були скасовані як незаконні.

Оскільки правочини, що укладені щодо спірного майна, є нікчемними, після уточнення та доповнення позовних вимог позивач остаточно просила визнати недійсними нікчемні договори купівлі-продажу та дарування, застосувати наслідки недійсності правочину, скасувати державну реєстрацію прав та скасувати записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за зазначеними договорами дарування, зобов'язати приватного нотаріуса анулювати записи в реєстрі нотаріальних дій за №№ 1281, 1316 за 2013 рік та витребувати з незаконного володіння у ОСОБА_6 на користь позивача спірне нежитлове приміщення (магазин).

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У статті 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання нікчемного договору, суди дійшли правильного висновку, що нікчемний договір не підлягає визнанню недійсним.

Крім того, у задоволенні решти вимог ОСОБА_4 суди правильно виходили із того, що позивач не довела свого права власності на нежитлову будівлю магазину, оскільки право власності на неї, як на об'єкт самочинного будівництва, у неї не виникло. Також судами було встановлено, що ОСОБА_4 відчужила спірне майно ОСОБА_5, однак обставини, які б свідчили про вибуття цього майна поза волею позивача суду надано не було, що унеможливлює його витребування у відповідача.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В. Попович