Справа № 346/4603/17
Провадження № 22-ц/779/1816/2017
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Коломийської районної державної адміністрації, Управління Держземагенства у Коломийському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повязаної з капітальним будівництвом, та повернення належної земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що в 1983-1984 роках проводилася реконструкція і перебудова центру с. Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області. У листопаді 1984 року належне їй домогосподарство було знесене, а речі домашнього вжитку, одяг було передано на відповідальне зберігання до місцевого колгоспу. Домогосподарство складалося з двох житлових будинків, літньої кухні, комори, стодоли та стайні, криниці, саду, в якому було посаджено плодові дерева та плодові кущі разом у кількості 168 шт.

04.04.1984 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір на будівництво житлового будинку для жительки с. Раківчик ОСОБА_2 в замін будинку, який належить їй на правах особистої власності і підлягає зносу. Однак, даний договір не було виконано.

В 1990 році ОСОБА_2 вимагала у відповідача виплатити їй кошти, виділити матеріали та земельну ділянку для самостійного будівництва будинку і надвірних споруд, а також відшкодувати збитки, проте дану компенсацію їй не було виплачено.

Вважає, що їй належить повернути земельні ділянку площею 0,20 га, яка віддана для обслуговування адмінбудівлі Раківчицької сільської ради, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану відсутністю власного житла.

Просила зобовязати Коломийську районну державну адміністрацію (як правонаступника Коломийського районного виконкому) відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 5000000 грн. та 17500000 грн. майнової шкоди; зобовязати Управління Держземагентства у Коломийському районі вирішити питання про виділення їй земельної ділянки розміром 0,20 га в центральній частині с. Раківчик Коломийського району для будівництва індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами для його обслуговування та ведення підсобного господарства.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Коломийської районної державної адміністрації, Управління Держземагенства у Коломийському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повязаної з капітальним будівництвом, та повернення належної земельної ділянки залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Коломийської районної державної адміністрації, Управління Держземагенства у Коломийському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повязаної з капітальним будівництвом, та повернення належної земельної ділянки визнано неподаною та повернуто позивачу.

На ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23.10.2017 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що після знесення домогосподарства позивача між нею та правлінням колгоспу «Ленінська зірка», Коломийським райвиконкомом було укладено договір на будівництво індивідуального житлового будинку взамін знесеного, однак, такий не був виконаний. Всі решта питань даної справи знаходяться у прямому причинно-наслідковому звязку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобовязань і позбавлення позивача всього рухомого та нерухомого майна.

Питання доказування суми позовних вимог лежить на позивачеві і під час судових засідань вона буде намагатись їх довести. Але сам факт спричинення ОСОБА_2 моральних страждань сумніву не підлягає.

Тому вважає, що суд повинен був прийняти позов до розгляду і надати доказам юридичну оцінку, прийняти відповідне судове рішення.

На її думку, при подачі позову і доповнення до нього нею подано достатньо даних, а суд може з власної ініціативи витребувати необхідні докази.

Просить скасувати ухвалу суду як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання апеляційного суду не зявилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано засобів доказування в обґрунтування позовних вимог, зокрема щодо правової підстави належності ОСОБА_2 домоволодіння в с. Раківчик Коломийського району, не вказано наявність чи відсутність розрахунку спричинених збитків, відсутня оцінка спірного майна, відсутні посилання про наявність чи відсутність доказів про збільшення площі земельної ділянки, зокрема, про виділення їй земельної ділянки площею 0,20 га в центральній частині с. Раківчика Коломийського району, та відсутні документи, на які посилається позивач.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та статей 2, 8 ЦПК України.

Згідно вимог ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Процесуальні вимоги до змісту позовної заяви визначені ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

На виконання ухвали Коломийського міськрайонного суду від 11.10.2017 року про залишення позовної заяви без руху позивач подала до суду наступні документи: копію Договору на будівництво житлового будинку для жительки с. Раківчик ОСОБА_2 в замін будинку, який належить їй на правах особистої власності і підлягає зносу від 04.04.1984 року, копію Договору про закінчення робіт гр. ОСОБА_2, жительці села Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області, копію Виписки з рішення уповноважених колгоспу «Ленінська зірка» від 12.03.1998 року, копію ОСОБА_3 управління в Івано-Франківській області №8-21/7-13 від 11.04.2007 року, копію ОСОБА_3 обслідування матеріально-побутових і сімейних умов від 11.04.2007 року, копію Перелік робіт, які необхідно виконати в будинку, збудованому для ОСОБА_4 по заміні конструкцій, вражених грибком від 15.06.1989 року, копію Рішення 7-го демократичного скликання 13-ї сесії Раківчицької сільської ради №220-13/2017 від 27.01.2017 року, копію Рішення 7-го демократичного скликання 2-ї сесії Раківчицької сільської ради №27-2/2015 від 03.12.2015 року, копії листування з відповідними органами влади та процесуальних документів.

Як передбачено ч. 6 ст. 130 ЦПК України, у попередньому судовому засіданні суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з'ясовує, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів.

За змістом п.п. 13, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК. Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК). Під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2 зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

З огляду на наведені норми процесуального права, предмет та підстави позову, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно постановлено ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу з мотивів непредставлення нею доказів, а тому, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, її слід скасувати з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 жовтня 2017 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_5