АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2122/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 Ґудзь ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_8 про визнання кредитного договору частково недійсним,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_6 Ґудзь О.С., який підтримав апеляційну скаргу, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_6 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що 10 червня 2008 року між банком та ПП ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 77/08.

Згідно умовами кредитного договору ПП ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 225034,00 грн. з процентною ставкою 23% річних. Термін повернення кредиту відповідно до графіку зменшення поточного ліміту до 10 червня 2009 року.

Позивачка вказує, що з метою своєчасного та належного виконання ПП ОСОБА_8 своїх обов'язків за кредитним договором, між ПАТ «ПриватБанк» та нею - ОСОБА_6 був укладений договір поруки № Дп 1-77/08 від 10 червня 2008 року, відповідно до умов якого вона, як поручитель, зобов'язалася відповідати перед ПАТ «ПриватБанк» за виконання обов'язків за договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

ОСОБА_6 зазначає, що згідно п. А.10 кредитного договору №77/08 від 10 червня 2008 року позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування в розмірі 0,17 % від встановленого ліміту на цілі, інші ніж сплата страхових платежів, вказаних у п. А.2, в поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсам НБУ на дату розрахунку. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється на дату сплати.

Встановивши в кредитному договорі обов'язок позичальника, щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним. Відповідачем не надано доказів того, які саме правочини були ним укладені за рахунок позивача, як це передбачає ст. 1011 ЦК України. Не надані акти виконаних робіт (послуг), що підтверджують надання відповідачем таких послуг позивачу.

Крім того, позивачка звертає увагу на те, що відповідно із абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту є виконання зобов'язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.

За таких обставин, ОСОБА_6 вважає, що умови кредитного договору, за якими вона повинна сплатити банку крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору.

В звязку з вищевикладеним, ОСОБА_6 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із даним позовом та просила суд постановити судове рішення, яким визнати недійсним пункт А.10 кредитного договору № 77/08 від 10 червня 2008 року, укладений між ПАТ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_8.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання кредитного договору частково недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 Ґудзь О.С., вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, таким, що винесене із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2017 року та ухвалити нове, яким заявлені ОСОБА_6 позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_6 Ґудзь О.С. підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Є необґрунтованими посилання представника ОСОБА_6 Ґудзь О.С. в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачці в задоволенні позову, не надавши належної уваги тим фактам, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можуть бути визнані недійсними, оскільки такі посилання апелянта спростовуються наявними по справі матеріалами.

Як вбачається із них, відповідно до кредитного договору № 77/08 від 10 червня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПП ОСОБА_8, останній отримав кредит у розмірі 225034,00 грн. з процентною ставкою 23% річних. Термін повернення кредиту відповідно до графіку зменшення поточного ліміту до 10 червня 2009 року. (а.с. 3-10)

З метою своєчасного та належного виконання ПП ОСОБА_8 своїх обовязків між відповідачем та ОСОБА_6 був укладений договір поруки № Дп 1-77/08 від 10 червня 2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобовязалася відповідати перед ПАТ «ПриватБанк» за виконання обовязків за договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. (а.с.11)

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору і позивач, укладаючи та особисто підписуючи вищевказаний договір поруки, погодилася з усіма умовами кредитного договору 77/08 від 10 червня 2008 року, укладеним між ПП ОСОБА_8 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п. А.10 кредитного договору №77/08 від 10 червня 2008 року позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування в розмірі 0,17 % від встановленого ліміту на цілі, інші ніж сплата страхових платежів, вказаних у п. А.2, в поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсам НБУ на дату розрахунку. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється на дату сплати.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є такі, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином правочин може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

При укладенні між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 кредитного договору № 77/08 від 10 червня 2008 року, його сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, в тому числі щодо пункту А.10, який передбачає сплату позичальником банку винагороди за кредитне обслуговування в розмірі 0,17 % від встановленого ліміту на цілі, інші ніж сплата страхових платежів, вказаних у п. А.2, в поточну дату сплати процентів.

При цьому, із боку позичальника будь-яких претензій щодо вказаних умов договору або окремих його частин, в тому числі щодо оскаржуваного пункту А.10, не виникло, як не виникло їх і у самої ОСОБА_6 при укладенні договору поруки № Дп 1-77/08 від 10 червня 2008 року, яким вона поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником взятих на себе обовязків за умовами кредитного договору.

Позивачка ОСОБА_6 була ознайомлена та повністю погодилася із умовами укладеного договору, про що свідчить її власноручний підпис в договорі поруки.

Із змісту кредитного договору № 77/08 від 10 червня 2008 року вбачається, що всі істотні умови кредитування (зокрема, сума кредиту, строк кредиту, термін повернення кредиту, плата за користування кредитом, напрямки використання кредиту тощо) чітко, зрозуміло і однозначно вказані в розділі А кредитного договору і не допускають іншого трактування.

Крім того, як вбачається із наявних матеріалів справи, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2010, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії Черкаського головного регіонального управління до ПП ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 77/08 від 10 червня 2008 року задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору. (а.с.41-48)

Приймаючи до уваги наявність визначеної рішенням суду, яке набуло чинності в передбаченому законом порядку, загальної суми заборгованості по кредитному договору та її складових, в тому числі суми винагороди за кредитне обслуговування в розмірі 0,17% від встановленого ліміту на цілі, інші ніж сплата страхових платежів, вказаних у п. А.2, в поточну дату сплати процентів, посилання ОСОБА_6 на порушення її прав , як споживача фінансових послуг, в контексті положень Закону України «Про захист прав споживачів» є нічим неаргументованими.

В порушення вимог статті 60 ЦПК України, яка покладає обовязок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони ОСОБА_6 на адресу суду не було надано будь-яких обєктивних доказів про наявність підстав щодо визнання окремих положень кредитного договору недійсними, у звязку із чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових передумов для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 Ґудзь О.С. суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 Ґудзь ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_8 про визнання кредитного договору частково недійсним відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :