Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( в повному обсязі)

Справа№ 300/1045/16-ц

Провадження №2/300/38/17

10.03.2017 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Конепуд В.І., за участю секретаря судового засідання Щербей А.Є., позивача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому засіданні цивільну спаву за позовом ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа Воловецька державна нотаріальна контора, про позбавлення спадкємців права на спадкування по закону,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа Воловецька державна нотаріальна контора, про позбавлення спадкємців права на спадкування по закону.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб 20.03.1965 року і після укладення шлюбу проживали у будинку ОСОБА_7, що розташований за адресою АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 власник будинку ОСОБА_7 померла і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на вище зазначений житловий будинок. Спадщину за померлою ОСОБА_7 фактично прийняла її дочка ОСОБА_8, але за життя не оформила документи про право власності на житловий будинок.

Від шлюбу позивача та ОСОБА_8 народилося троє дітей: ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10

Починаючи з 1988 року ОСОБА_8 тяжко хворіла на гіпертончну хворобу та протягом останніх років свого життя перебувала у безпорадному стані через ряд хронічних хвороб, позивачем витрачалась значна частина його заробітків на лікування дружини, так як протягом останніх років жінка повністю перебувала на його утриманні. Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_10 проживали окремо та надавати матеріальну підтримку для купівлі ліків та продуктів харчування для матері відмовлялися, хвору не відвідували, хоча знали про її тяжкі хронічні захворювання.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла і після її смерті відкрилася спадщина, а саме на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Воловецького районного суду від 26.08.2005 року встановлено факт прийняття ОСОБА_8 спадщини, яка відкрилася за померлою ОСОБА_7 на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 та встановлено юридичний факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 на цей житловий будинок.

13.12.2005 року державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1.

Однак, діти померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2005 року та визнання права власності у порядку спадкування по 1/3 частині.

Рішенням Воловецького районного суду від 30.09.2016 року позов задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1, видане Воловецькою державною нотаріальною конторою 13.12.2005 року ОСОБА_1 щодо успадкування ним житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що постійний догляд та матеріальне утримання за своєї хворою жінкою здійснював тільки він, діти проживали окремо та уникали свого обов?язку доглядати за хворою матір?ю. Також представник позивача зазначив, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 станом на момент погіршення стану здоров?я своєї матері ОСОБА_8, а саме протягом двох останніх років, будучи повнолітніми особами мали обов?язок доглядати за непрацездатною матір?ю, однак цього не робили, оскільки не проживали на той момент по місцю прописки, не відвідували її, не здійснювали жодного догляду за ОСОБА_8 та не надавали їй матеріальної допомоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, вимоги заявлені в позові вважає необгрунтованими та не підтверджені належними доказами. Факту стану здоров?я спадкодавця ОСОБА_8 не заперечив, однак просив суд врахувати, що на час смерті спадкодавця всі члені сім?ї проживали в одному житловому будинку за адресою АДРЕСА_1. Також представник відповідачів надав заяву в якій просив суд у відповідності до ст. 267 ЦК України застосувати позовну давність та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Представник третьої особи Воловецької державної нотаріальної контори в суд не з?явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить розглянути справу на розсуд суду ( а.с.61).

Допитані в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які є сусідами позивача пояснили суду, що ОСОБА_1 здійснював догляд за своєю дружиною ОСОБА_8, яка протягом останніх років до своєї смерті тяжко хворіла на гіпертонічну хворобу та ряд супутніх до неї хвороб та потребувала стороннього догляду. ОСОБА_8 останні декілька років не могла виконувати будь-яку фізичну роботу через гіпертонічну хворобу та постійно перебувала у будинку, так як не могла пересуватися самостійно.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб 20.03.1965 року. Від даного шлюбу народилося троє дітей: ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10

ОСОБА_8 являючись спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину, що відкрилася після смерті своєї матері ОСОБА_7, фактично вступивши у володіння майном.

Починаючи з 1988 року ОСОБА_8 протягом останніх років тяжко хворіла на гіпертонічну хворобу та ряд супутніх до неї хвороб, мала ІІ групу інвалідності та потребувала стороннього догляду, що підтверджується виписками з історії хвороби №7556, №3638, №7539 ( а.с. 18-51 ).

Згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 18.02.2016 року, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 52) і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

13.12.2005 року державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1.

Діти померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2005 року та визнання права власності у порядку спадкування по 1/3 частині.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року, норми якого регулювали правовідносини щодо спадщини на час смерті ОСОБА_8, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Рішенням Воловецького районного суду від 30.09.2016 року позов задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1, видане Воловецькою державною нотаріальною конторою 13.12.2005 року ОСОБА_1 щодо успадкування ним житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Ухалою апеляційного суду Закарпатської області від 02.02.2017 року рішення Воловецького районного суду 30 вересня 2016 року залишено без змін.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судом вирішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи дату смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, до правовідносин необхідно застосувати положення Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Української РСР. У разі, коли спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК і строк її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Згідно ст.528 ЦК України (в редакції 1963 року) не мають права стати спадкоємцями ні за законом ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь із спадкоємців та зробили замах на їх життя. Не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обовязків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені у судовому порядку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до вимог статті 81 ч.1, 2 КпШС діти забов'язані піклуватися про батьків і подавати їм допомогу. Утримання непрацездатних батьків, які потребують допомоги, є обов'язком їх повнолітніх дітей.

Як вбачається із довідки виданої виконкомом Гукливської сільської ради Воловецького району №277 від 28.02.2017 року, на день смерті ОСОБА_8 в спадковому житловому будинку №234 були зареєстровані чоловік ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_10

Відповідно до п. 4 Роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже позивачем та його представником доведено той факт що спадкодавець ОСОБА_8 хворіла, однак під час судового розгляду сторонами не доведено належними і допустимими доказами те, що відповідачі мали можливість надавати спадкодавцю допомогу, проте ухилялися від обов'язку щодо її надання. За таких обставин суд не може дійти висновку щодо усунення відповідачів від спадкування.

Так, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, оскільки ОСОБА_11 являється дружиною позивача і прямо зацікавлена у вирішенні спірного питання на користь позивача, а свідок ОСОБА_12 підтвердила тільки факт стану здоров'я спадкодавця ОСОБА_8, яка потребувала сторонньої допомоги.

Дослідивши надані сторонами докази у справі, суд дійшов до висновку, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, ці обставини не підтверджені в судовому порядку.

Враховуючи те, що в судовому засіданні стороною позивача не доведено, що відповідачі злісно ухилялися від виконання обов'язків по утриманню своєї матері, позовні вимоги про позбавлення їх права на спадкування по закону не можуть бути задоволені.

Позовні вимоги про позбавлення відповідачів права на спадкування по закону заявлено більш ніж за 20 років після відкриття спадщини.

Однак, представник позивача зазначив, що строк позовної давності не повинен застосовуватися в даній цивільній справі, з тих причин, що її довіритель про порушення свого права дізнався тільки після винесення Воловецьким районним судом 30.09.2016 року рішення, яким було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1, видане Воловецькою державною нотаріальною конторою 13.12.2005 року ОСОБА_1 щодо успадкування ним житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ч.1 ст. 261 ЦК України. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З врахуванням зазначеного, позивачем не пропущено строк звернення до суду для захисту його прав.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 81 КпШС, ст. 528 ЦК України (в редакції1963 р), ст. 3, 5, 6, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа Воловецька державна нотаріальна контора, про позбавлення спадкємців права на спадкування по закону - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Конепуд В.І.