Справа № 489/5176/16-ц
Номер провадження 2/489/325/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про реальний поділ квартири, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні часткою квартири,

встановив

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 1/2 частка квартири належить йому, а інша 1/2 частка - відповідачу. Вказує, що згоди між співвласниками про користування спільним майном не досягнуто.

Позивач просив суд здійснити реальний поділ квартири за адресою: АДРЕСА_1; виділити позивачу кімнату меншою площею 11,2 кв. м. без права користування цією кімнатою відповідачем; зобов'язати відповідача забезпечити безперешкодне входження позивача до 1/2 частки спірної квартири.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позов. Вказав, що просить здійснити поділ в натурі або виділити йому в користування одну кімнату а відповідачу іншу.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Проти визначення порядку користування квартирою не заперечував, однак вказав, що позивач не звертався щодо вирішення цього питання.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з договором дарування від 02.09.2016 позивач отримав безоплатно у власність 1/2 частку у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 02.09.2016.

Відповідно до рішення суду від 26.09.2008 №2-5791/2008 за відповідачем визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою вправі власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом (квартиру).

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Вирішення питання про технічну можливість виділу часток з нерухомого майна та можливих варіантів такого виділу потрібні спеціальні знання.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі №6-12цс13 кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок.

В судовому засіданні суддею було роз'яснено сторонам їх право заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно - технічної експертизи, проте сторони таким правом не скористались.

За таких обставин, суд не наділений компетенцією самостійно вирішувати питання про реальний розподіл квартири без призначення у справі судової будівельно - технічної експертизи, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині реального поділу квартири задоволенню не підлягають.

Проте, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про визначення порядку користування спірним нерухомим майном є обґрунтованим та підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Позивач просив виділити йому у користування кімнату меншою площею (11, 2 кв. м.), ніж інша (14,6 кв. м) і не заперечував, щоб остання залишилась у користуванні відповідача.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що встановлення порядку користування спірним нерухомим майном, шляхом виділення у користування позивачу кімнати площею 11,2 кв. 2 та балкону 3 кв. м., відповідачу - кімнати 14, 6 кв. м. та залишивши у загальному користуванні співвласників кухню, ванну, вбиральню, коридор відповідатиме інтересам співвласників та не порушуватиме їх прав у спільній частковій власності.

Вимоги позивача про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні 1/2 часткою квартири задоволенню також не підлягають, оскільки позивачем на підтвердження викладених ним в позовній заяві обставин щодо перешкод не надано жодного належного та допустимого доказу.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивачем оплачено судовий збір за вимогу про поділ квартири в натурі, а в задоволенні цієї вимоги було відмовлено, судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний поділ квартири, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні часткою квартири - задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою № 70 в буд. 36 по вул. Лінія перша в м. Миколаєві, виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,2 кв. м. та балкон, площею 3 кв. м., виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 14,6 кв. м., залишивши у загальному користуванні співвласників кухню, площею 5,9 кв. м., ванну, площею 2,7 кв. м., вбиральню, площею 1,1 кв. м., коридор, площею 4,2 кв. м.

В задоволенні вимог про реальний поділ квартири та зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні часткою квартири відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв