АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Лісовська О.В.
№22-ц/796/675/2017 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати недійсним з моменту укладання кредитний договір від 30.05.2008 року № 35/П/75/2008-840, укладений між нею та ВАТ комерційний банк «Надра», додаткову угоду №1 від 25.02.2010 року до кредитного договору та договір іпотеки земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) від 30.05.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі під № 540.

В мотивування вимог посилалася на те, що кредитний договір є недійсним, оскільки істотні умови договору не відповідають вимогам діючого законодавства України.

Зазначала, що банк неналежно виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживача» та не дотримався істотних умов договору, зокрема: не надав позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед та під час укладення договору забезпеченого заставою; навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості щодо значення реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від реальної відсоткової ставки та розміру абсолютного подорожчання кредиту.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2016року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними з моменту укладення кредитний договір № 35/П/75/2008-840 від 30.05.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «НАДРА», додаткову угоду №1 від 25.02.2010 року до кредитного договору та договір іпотеки земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) від 30.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі під № 540.

Стягнуто з ПАТ КБ «НАДРА» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що перед укладанням кредитного договору 26.05.2008 року ОСОБА_1 подала до банку анкету-заяву клієнта у якій зазначено, що з умовами кредитування вона a ознайомлена та підписанням цієї Анкети-Заяви доручає банку відкрити відповідні рахунки до обраної платіжної картки чи обраного тарифного пакету і підтверджує свою згоду з умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ КБ «Надра» і тарифами банку, зобов'язується їх виконувати.

Зазначає, що відповідно до п. 5.8.21.1. облікової політики ПАТ «КБ «НАДРА», при перерахуванні коштів за погашення кредитної заборгованості може використовуватись транзитний рахунок, що зазначається в умовах кредитного договору.

2909 - індивідуальний транзитний рахунок кошти з якого ідуть на поточні рахунки. Погашення кредиту відбувається шляхом автоматичного списання з поточного рахунку клієнта. Зарахування коштів на поточний рахунок можливо здійснювати в любому відділенні банку «НАДРА».

Погашення кредиту здійснюється банком шляхом списання банком необхідної суми платежу з поточного рахунку клієнта. Клієнт може в любий зручний для себе час в любому відділенні банку внести необхідну суму на свій поточний рахунок, а банк погасить його кредит в дату, встановлену кредитним договором.

Вважає, що припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватись виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ПАТ «КБ «НАДРА» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд виходив із його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.05.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 35/П/75/2008-840 на суму 60000 доларів США із строком погашення до 12.05.2018 року та сплатою відсотків у розмірі 15,99 % річних за користування кредитним коштами, з щомісячної суми мінімального необхідного платежу в розмірі 1051 доларів США.

30.05.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку банку земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Вишеньківська сільська рада, с. Вишеньки, площею 0,15 га.

25.02.2010 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору від 30.05.2008 року.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставила питання про визнання недійсним кредитного договору, оскільки порядок видачі та погашення кредиту не відповідає вимогам діючого законодавства України та Інструкції про касові операції в банках України.

Позивач обґрунтовувала свої вимоги наступним.

Пунктом 3.3.1 кредитного договору та у подальшому п. 2.4 додаткової угоди № 1 від 25.02.2010 року до кредитного договору банк встановив умови, за яких для повернення суми кредиту використовуються аналітичні (транзитні) рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

Пунктом 3.2 кредитного договору визначено, що кредит надається шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_4.

Вищевказаними пунктами договору передбачено порядок надання та повернення кредиту.

Згідно з п.2.3 розділу 2 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ №495 від 20.10.2004 року, та зареєстрованої Міністерством юстиції України 08.11.2004 року за № 1425/10024, операції з видачі клієнтам готівки в національній та іноземній валютах з кас банків відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних видаткових документів, визначених Інструкцією про касові операції, такими бухгалтерськими проводками: видача готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків: дебет - 2620, 2630, 2635; кредит - 1001,1002.

Відповідно до п.2.2 розділу 2 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України операції з приймання готівки в національній та іноземній валютах від клієнтів через каси банків України відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних прибуткових касових документів, визначених Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003 року, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за №768/8089, такими бухгалтерськими проводками є: приймання готівки від фізичних осіб для зарахування на поточні, вкладні (депозитні) рахунки: дебет - 1001, 1002; кредит - 2620, 2625, 2630, 2635.

Поточними рахунками клієнта, згідно Плану рахунків в банках України, затвердженому постановою Правління НБУ №280 від 17.06.2004 року, є рахунки 2620, що призначені для обліку коштів клієнта.

Разом з тим п.3.3.1 кредитного договору та п.2.4 додаткової угоди №1 передбачено, що повернення суми кредиту позичальник зобов'язаний проводити шляхом перерахування коштів на рахунок НОМЕР_2 та на рахунок НОМЕР_5, що суперечить діючому законодавству України.

Згідно Плану рахунків в банках України вище вказаний рахунок є аналітичним (транзитним) рахунком банку для обліку, відповідно наданих кредитів, обліку відсотків за кредитами та обліку комісій.

Позивач посилалась на те, що рахунок НОМЕР_6 призначений лише для внутрішньобанківського обліку, ці рахунки відкриваються банками для власних потреб і на власний розсуд, і до зберігання коштів не мають жодного стосунку.

Згідно п.1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Проте, договір на обслуговування рахунку НОМЕР_5 між банком та позичальником не укладався, вказаний рахунок не є рахунком клієнта.

Зазначає, що оскільки п.3.3.1 кредитного договору та п.2.4 додаткової угоди суперечать вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», положенням Генеральної ліцензії банку, що дозволяла банку проведення операцій з іноземною валютою, Декрету Кабінету Міністрів України «Про валютне регулювання та валютний контроль», ст.162 КпАП України, то кредитний договір є недійсним згідно з ст.203 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи висновком експерта КНДІСЕ за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи від 24.06.2016 року №2763/16-45 встановлено, що:

у відповідності до п.4 глави 3 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003 року №337, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за № 768/8089, та п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, документально обґрунтована видача фізичній особі-резиденту готівкового кредиту в іноземній валюті за кредитним договором відбувається шляхом відкриття клієнту поточного рахунку в банку 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб» для зарахування на нього суми кредиту з позичкового рахунку 2233 «довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам», або іншого рахунку, передбаченого Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.06.2004 року №280;

у відповідності до п.3 глави 2 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003 року №337, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за №768/8089, облік операцій з повернення фізичною особою - резидентом через операційну касу банку готівкового кредиту в іноземній валюті за кредитним договором відбувається шляхом зарахування на відкритий клієнту поточний рахунок в банку 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб».

Приймання готівки в національній валюті від фізичних та юридичних осіб та готівки в іноземній валюті від фізичних осіб для здійснення переказу без відкриття рахунку відображається в бухгалтерському обліку банку із застосуванням рахунку 2909 «Кредиторська заборгованість і транзитні рахунки за операціями з клієнтами банку».

Задовольняючи позов суд виходив з того, що п. 3.3.1 кредитного договору та п. 2.4 додаткової угоди суперечать встановленому чинним законодавством порядку повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», положенням Генеральної ліцензії банку, що дозволяла банку проведення операцій з іноземною валютою, Декрету Кабінету Міністрів України «Про валютне регулювання та валютний контроль», ст. 162 КпАП України, а тому договір є недійсним, оскільки не відповідає вимогам ст.203 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки та обставина, що договір на обслуговування рахунку НОМЕР_5 між банком та позичальником не укладався не є підставою для визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки.

Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту надавши кредитні кошти, що не заперечується позивачем.

В свою чергу, банк як кредитор, виконував свої зобов'язання щодо прийняття виконання боржником ОСОБА_1 її зобов'язань та зараховував повернення нею кредитних коштів.

Процедура видачі готівки та повернення коштів, тобто порядку виконання умов кредитного договору не може ставитися в залежність від дійсності умов такого договору.

Позивач не надала жодного належного та допустимого доказу того, що використання аналітичних внутрішньобанківських рахунків на приймання від фізичних осіб готівки іноземної валюти порушили її права як споживача банківських послуг.

Ця обставина жодним чином не вплинула на виконання сторонами договору своїх зобов'язань.

Суд першої інстанції визнаючи кредитний договір недійсним, також виходив із того, що банк приховав від позивача об'єктивну інформацію щодо реальної відсоткової ставки, що призводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатила б відповідачу.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Із роз'яснень, викладених у пункті 20 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як зазначено в п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Як зазначено у висновку судово-економічної експертизи КНДІСЕ №7872/15-45 від 30.09.2015 року згідно вихідних даних, наявних у договорі від 30.05.2008 року, розрахунково підтверджується: реальна процентна ставка у розмірі 18,87 %, абсолютне значення подорожчання кредиту у сумі 71327,20 доларів США; відсоткова ставка, яка встановлена за кредитним договором від 30.05.2008 року в розмірі 15,99 % річних в сумі щомісячного платежу в розмірі 1051,07 доларів США, розрахунково не підтверджується; використання ПАТ «КБ «НАДРА» рахунку «НОМЕР_5», на якому здійснюється облік іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами, для погашення процентів по кредиту та тіла кредиту в іноземній валюті не суперечить п. 2.2 постанови Правління НБУ від 27.12.2007 року №481; згідно п. 3.2 договору від 30.05.2008 року для видачі готівкових коштів в іноземній валюті з каси Банком відкрито позичковий рахунок № НОМЕР_4.

Разом з тим, як було зауважено експертом в досліджувальній частині експертизи, сума щомісячного ануїтетного платежу відповідає сумі розрахованого лише у разі суворого дотримання дати розрахунків. У разі випередження розрахунків доля процентів в сумі ануїтетного платежу зменшується, а тіло кредиту - зростає і навпаки.

При цьому встановлена розрахунковим шляхом сума щомісячного мінімально необхідного платежу становить 1004,70 доларів США, що на 46,37 доларів США менше, ніж передбачено кредитним договором.

Доводи позивача про те, що волевиявлення позивача не відповідало її реальній волі, зокрема, умовам сплати реальної відсоткової ставки в розмірі 18,87%, що у свою чергу потягло подорожчання кредиту, що є обманом зі сторони банку, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не є підставою для визнання недійсним в цілому договору кредиту та визнання згідно з ч.2 ст.548 ЦК України договору іпотеки недійсним, а є підставою внесення змін до кредитного договору та здійснення перерахунку сплачених сум, виходячи з нового вірного розміру щомісячного ануїтетного платежу.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору позивачу були відомі усі викладені в ньому умови, про що свідчить її підписи на даному договорі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсними.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з позивача ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 606,32 грн.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1на користь публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: