Справа № 139/932/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 січня 2017 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Коломійцевої В.І.

секретаря Пилипчук В.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Регіна», треті особи: ОСОБА_3, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Регіна», третя особа ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивував тим, що 15 січня 2015 року біля 11:00 години на відрізку автомобільної дороги Гуків-Дунаївці-Могилів-Подільський Осіпчук Іван Іванович, керуючи належним приватному акціонерному товариству «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Регіна» автомобілем МАЗ 630305-220, державний номерний знак НОМЕР_1, вчинив ДТП, в наслідок чого належному йому автомобілю марки МЕРСЕДЕС-БЕНЦ ВІТО 110 ЦДІ, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 було нанесено технічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. На момент вчинення ДТП ОСОБА_3 перебував з відповідачем у трудових відносинах. При виїзді на місце ДТП, працівниками Новоушицького ВДАІ було встановлено вину ОСОБА_3, яка підтверджується постановою суду, що знаходиться в матеріалах страхової компанії. Відповідач застрахував свою цивільну відповідальність. Згідно експертного звіту № 01/96/15 від 16.01.2015 року складеного на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про визначення вартості матеріальних збитків, завданих його автомобілю, загальна сума збитків складає 85356 гривень 48 копійок, з яких 58010 гривень 32 копійки - вартість відновлювального ремонту автомобіля, 27346 гривень 16 копійок - розмір матеріальних збитків. За рішенням страхової компанії від 16.02.2015 року про виплату страхового відшкодування, страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна» йому було відшкодовано 25155 гривень 86 копійок. Фактично на ремонт його автомобіля ним було витрачено 48100 гривень, з яких: 40370 грн. - на придбання матеріалів та запчастин, 7800 грн. - на рихтовочні та фарбувальні роботи. Враховуючи, що страховою компанією йому вже відшкодовано 25155 грн. 86 коп., тому вважає, що різницю вартості понесених ним витрат на ремонт автомобіля, яка складає 22944 грн. 14 коп. має сплатити відповідач. З метою уникнення судової тяганини та зайвих витрат, для вирішення питання відшкодування різниці коштів, витрачених ним на ремонт автомобіля у добровільному порядку, 10.08.2016 року він звернувся до відповідача з листом-вимогою, в якому запропонував в 5-денний строк з дня отримання даної вимоги відшкодувати йому кошти. Проте відповідач у добровільному порядку відшкодувати понесені ним витрати на ремонт автомобіля відмовився., надіславши листа в якому зазначив, що всі претензії про відшкодування нанесеної його автомобілю шкоди він має віднести до колишнього працівника ПрАТ «МКЗ «Регіна», звільненого з підприємства згідно наказу № 110 від 30.06.2016 року. Крім матеріальної шкоди, нанесеної його автомобілю внаслідок ДТП, йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, що, в свою чергу, призвело до погіршення самопочуття, роздратованості, порушення здорового сну та здоров'я, внаслідок чого він вимушений був звертатися в Хмельницький обласний кардіодиспансер. Окрім того, його було позбавлено можливості тривалий час користуватися автомобілем, що призвело до незручностей в повсякденному житті, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його автомобіля, який втратив свій товарний вигляд, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Завдану моральну шкоду він оцінює в сумі 1000 гривень.

У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 22944,14 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 06 грудня 2016 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено «Страхову компанію «ПЗУ Україна».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за обставин викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду заперечення (а.с. 54) в яких пояснив, що згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» цивільна відповідальність ПрАТ «МКЗ» Регіна» на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом серії АІ 6347081 від 21.01.2014 року, укладеного з ПрАТ СК «ПЗУ Україна», а застрахованим транспортним засобом є автомобіль МАЗ 630305-220, державний номерний знак НОМЕР_1. Відповідно до вказаного полісу страховик ПрАТ СК «ПЗУ Україна», забезпечує відшкодування шкоди, завдану майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Відповідно до рішення страхової компанії від 16.02.2015 року позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 25155,86 грн., отже страхова компанія визнала це страховим випадком. Відповідач вимагає відшкодувати різницю вартості понесених ним витрат на ремонт автомобіля, яка складає 22944,14 грн. Оскільки ліміт страхового відшкодування за полісом про цивільну відповідальність становить 50000 грн., що не перевищує фактичну шкоду, а страхова компанія не виплатила всю шкоду позивачеві, до суду не надані докази ні позивачем, ні страховою компанією про причини невиплати всієї шкоди, тому різниця в розмірі 22944,14 грн. має бути виплачена страховою компанією. ПрАТ «МКЗ» Регіна» не погоджується на відшкодування шкоди і просить стягнути її з страхового товариства. Позивач позовних вимог до страховика не заявив, а тому не пред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме із страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі.

Третя особа ОСОБА_3 вважає вимоги позивача безпідставними. Суду пояснив, що у 2015 році він перебував у трудових відносинах з ПП «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Реґіна». 15 січня 2015 року виконував трудові обов'язки, а саме: доставку вантажу у м.Могилів-Подільський автомобілем МАЗ 630305-220, д.н.з.НОМЕР_1. Близько 11 год на відрізку автодороги Гуків-Дунаївці-Могилів-Подільський через складні погодні умови допустив зіткнення з автомобілем «МЕРСЕДЕС-БЕНЦ ВІТО 110 ЦДІ», який належить позивачу. Внаслідок чого відбулося пошкодження автомобілів. Оскільки транспортний засіб, яким він керував застрахований то вважає, що всю шкоду спричинену позивачу має відшкодовувати страхова компанія. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення (а.с.70-71) в яких зазначив, що 21.04.2015 року між ПрАТ СК "ПЗУ" та ПрАТ МКЗ "Регіна" був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6347081. 15.01.2016 року сталася ДТП за участю автомобіля "МАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 та "Мерседес", державний номер НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 20.02.2016 року позивач звернувся до ПрАТ СК "ПЗК Україна" із заявою про настання страхового випадку. Дану заяву було прийнято Страховиком до розгляду та проведено дії по встановленню всіх обставин випадку, які б давали можливість прийняти рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", з метою визначення розміру страхового відшкодування, та встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Мерседес", д.н.з.НОМЕР_2 ПрАТ СК "ПЗУ Україна" звернулось до ПП Васіковський для проведення незалежного автотоварознавчого дослідження. ПрАТ СК "ПЗУ Україна" отримала від ПП Васіковський Звіт №01/96/15 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику «МЕРСЕДЕС-БЕНЦ ВІТО 110 ЦДІ», номерний знак НОМЕР_2 від 26.01.2015 року. Згідно зі Звітом коефіцієнт фізичного зносу становив - 0,7. ПрАТ СК "ПЗУ Україна" враховуючи Звіт №01/96/15 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику «МЕРСЕДЕС-БЕНЦ ВІТО 110 ЦДІ» номерний знак НОМЕР_2 від 26.01.2015 року склало страховий акт №UА019/L01/01 від 13.02.2015 року та розрахунок страхового відшкодування до нього на підставі яких було проведено виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 25 155,86 грн. При цьому зауважив, що оскільки позивач в заяві про настання страхового випадку прохав перерахувати суму страхового відшкодування на особистий рахунок та повідомив, що він не є платником ПДВ, тому сума страхового відшкодування була зменшена на суму ПДВ.

В додаткових запереченнях (а.с. 68-69) представник третьої особи ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомив суд, що в страховому акті № UA019/L01/01 від 13.02.2015 року в графі Об'єкт страхування помилково був зазначений транспортний засіб - Hyundai НОМЕР_3, хоча мав бути зазначений «Mercedes», державний номер НОМЕР_2.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.

15 січня 2015 року об 11:00 годині на автодорозі Гуків-Дунаївці-Могилів-Подільський 97 км.+800 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів MERCEDES-BENZ, VITO 110 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2, належний ОСОБА_4 за кермом якого останній і перебував, та МАЗ 630305-220, державний номерний знак НОМЕР_1, належний ПрАТ «МКЗ «Регіна», за кермом якого перебував ОСОБА_3 ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 10.1 та 13.1 Правил дорожнього руху. Вказане підтверджується довідкою про ДТП (а.с. 22-23) та постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 16.03.2015 року (а.с. 60) згідно якої ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Згідно звіту № 01/96/15 від 26.01.2016 року (а.с. 10-12), протоколу огляду колісного транспортного засобу № 96/15 від 22.01.2016 року (а.с. 13), ремонтної калькуляції № 19/14 від 23.01.2015 року (а.с. 14-16) вартість відновлювального ремонту КТЗ марки MERCEDES-BENZ, VITO 110 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 складає 58010 грн. 32 коп. без урахування ПДВ. Розмір матеріального збитку, завданого власникові КТЗ марки MERCEDES-BENZ, VITO 110 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 складає 27346 грн. 16 коп. без урахування ПДВ.

З накладних від 11.03.2015 року виданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 вбачається, що позивач поніс витрати на ремонт автомобіля на загальну суму 48180 гривень (а.с. 29-35).

З страхового акту № UA019L01/01 від 10.02.2015 року, розрахунку страхового відшкодування до нього (а.с. 25) та платіжного доручення № 30454 від 17.02.2015 року (а.с. 21) вбачається, що ОСОБА_4 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до його заяви про настання страхового випадку від 16.01.2015 року (а.с. 94-100) виплачено страхове відшкодування згідно договору № АІ.6347081 від 21.01.2014 року в сумі 25155 грн. 86 коп.

Сторонами в судовому засіданні визнано, що ОСОБА_3 станом на 15 січня 2016 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «МКЗ «Регіна» і того дня здійснював поїздку на транспортному засобі відповідача виконуючи свої трудові обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

10.08.2016 року ОСОБА_8 відповідачу було направлено рекомендований лист-вимогу в якому позивач просив відшкодувати йому майнову шкоду завдану ДТП у розмірі 22944 грн. 14 коп. (а.п. 27).

15.08.2016 року за № 73 відповідач повідомив позивача, що на даний час ОСОБА_3 не працює водієм на даному підприємстві (звільнений відповідно до наказу № 110 від 30.06.2016 року), тому запропонував ОСОБА_4 всі наявні у нього претензії пред'явити саме до ОСОБА_3 (а.с. 28).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки. Таким володільцем, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Крім того, з аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Зазначене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України № 6-108цс13 від 06.11.2016 року, № 6-725цс16 від 14 вересня 2016 року та № 6-933цс16 від 21 вересня 2016 року.

Посилання ж представника відповідача на те, що позивач повинен із вимогою про відшкодування шкоди у повному обсязі повинен звернутися з позовом до страхової компанії є необґрунтованим з наступних підстав.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Дана правова позиція була висловлена ВСУ у постанові № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 15.01.2015 року третя особа ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем і виконував на належному підприємству транспортному засобі покладені на нього трудовим договором обов'язки, то в даному випадку, пред'явлення позову про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП саме до ПрАТ «МКЗ «Регіна»є цілком обґрунтованим правом позивача.

Разом з тим, вимога ОСОБА_4 стягнути з відповідача 22944 гривні 14 копійок майнової шкоди підлягає лише частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 8.3 Методики передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній у справі № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року, яка хоч і стосується величини втрати товарної вартості, однак вказана величина і значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ є однорідними обов'язковими складовими розміру матеріального збитку.

Крім того, у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Будь-яких доказів того, що позивач відновлюючи попередній стан автомобіля використав нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, які б випускалися в обмін знятих із виробництва суду надано не було.

Страховою компанією згідно наданих позивачем доказів було відшкодовано завдані йому реальні збитки, за вирахуванням зносу замінених деталей в сумі 25155 грн. 86 коп.

Зі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування до нього (а.с.25) вбачається, що страховою компанією позивачеві знижено суму відшкодування у розмірі 2190 грн. 30 коп. на суму ПДВ на запчастини.

Судом враховано, що у відповідності до положень ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу у особи, яка не є платником цього податку збитки у вигляді ПДВ не виникають, а тому не можуть включатись до складу витрат пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля.

При цьому, зважаючи на право потерпілого на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права вимоги як у деліктному так і договірному зобов'язані, суд приходить до висновку, що у випадку обрання потерпілим права вимоги у договірному зобов'язанні -відшкодування ПДВ здійснюється у порядку передбаченому спеціалізованим законом - «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ж обрання потерпілим права вимоги у деліктному зобов'язанні - відшкодування вказаної частини збитків здійснюється особою, яка завдала шкоди, на загальних підставах, за умови, що збитки у вигляді ПДВ виникли саме при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку.

В даному випадку, як вбачається з накладних від 11.03.2015 року, виписок з ЄДРЮО та ФОП, а також свідоцтв про сплату єдиного податку (а.с.30,31,34,35) позивач здійснював ремонт пошкодженого автомобіля у платника податку на додану вартість, а тому суд приходить до висновку, що його сплата ОСОБА_9 входить до складу завданих йому збитків.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд України у своїй постанові № 6-725цс16 від 14 вересня 2016 року висловив правову позицію згідно якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

З огляду на викладене, стягнення з відповідача різниці між розміром матеріального збитку та сумою, яка була виплачена ОСОБА_4 страховою компанією у повній мірі відповідатиме вимогам чинного законодавства.

Тобто, в даному випадку з відповідача на користь позивача слід стягнути 27346,16 грн. - 25155,86 грн. = 2190 грн. 30 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Правовою позицією Верховного Суду України № 6-108цс13 від 06 листопада 2013 року роз'яснено, що положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Вказаною правовою позицією ВСУ також підтвердив, що обов'язок по відшкодуванню шкоди (в тому числі моральної) покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 завдано моральну шкоду у зв'язку із пошкодженням його майна.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що глибина душевних страждань позивача є не критичною. Зокрема, ОСОБА_4 не надано доказів протилежного.

З консультативного висновку Хмельницького обласного кардіодиспансеру вбачається, що позивач 20.02.2015 року був консультований в кардіологічному диспансері лікарем кардіологом. (а.с.33)

Так, дійсно, консультативний висновок підтверджує наявність у позивача кардіологічних проблем, однак доказів того, що вони виникли саме у зв'язку з ДТП і після його скоєння суду не надано.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що особа у зв'язку з пригодою безперечно страждала, хоча при цьому і не було встановлено будь-яких змін в її морально-психологічному стані, які б внесли в її життя душевний та моральний дискомфорт, чи що ці зміни досягли рівня клінічно значимих порушень її психіки. Судом не встановлено погіршення здібностей ОСОБА_4 чи позбавлення можливості їх реалізації у майбутньому.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєної дорожньо-транспортної пригоди, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є розумним та справедливим і тому повинен бути встановлений судом на рівні 1000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 551 гривню 20 копійок сплаченого ним судового збору за вимогу майнового характеру про сплату моральної шкоди, яка задоволена у повному обсязі та 9 гривень 55 копійок - за вимогу майнового характеру про сплату майнової шкоди, яка задоволена частково, а всього 560 гривень 75 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 23, 509, 599, 1166-1168, 1172, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, ст.ст.10, 11,60, 212-215,218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Регіна», треті особи: ОСОБА_3, ПрАТ СК "ПЗУ Україна" про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволити частково.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Регіна» (р/р 1 у АТ «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, , ІПН 33) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 2190 (дві тисячі сто дев'яносто) гривень 30 копійок майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Регіна» (р/р 1 у АТ «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, , ІПН 33) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1000 (одна тисяча) гривень моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Регіна» (р/р 1 у АТ «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, , ІПН 33) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в сумі 560 (п'ятсот шістдесят) гривень 75 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду виготовлено 16.01.2017 року.

Суддя: