Провадження №2/155/1005/17
Справа №155/1744/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Чонки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Скобелківської сільської ради Горохівського району Волинської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Мотивує свій позов тим, що 06 лютого 2001 року помер її батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, згідно якого позивач є спадкоємицею. До складу спадкового майна входить сертифікат на земельну частку (пай). Остання спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Проте, позивач оформити спадщину в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, позивач не може підтвердити з покійним батьком родинні відносини, оскільки в свідоцтві про її народження в графі стоїть прочерк. У звязку з наведеним, позивач просить встановити факт, що ОСОБА_2, який помер 06 лютого 2001 року є її рідним батьком, а також, просить визнати за нею право в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0229254 від 13 березня 2001 року.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність.

Представник відповідача Скобелківської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Відповідно до статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб стверджується, що позивач ОСОБА_1 народилася 11 липня 1956 року. Її матірю значиться ОСОБА_4, а в графі батько зазначений прочерк. 09 серпня 1980 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила своє прізвище «Новосад» на «Олінкевич».

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Скобелківської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 17 жовтня 1995 року в реєстрі за №52 стверджується, що ОСОБА_2 все належне йому майно заповів своїй дочці ОСОБА_1, тобто позивачу.

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 помер 06 лютого 2001 року.

Довідкою Скобелківської сільської ради Горохівського району Волинської області №552 від 23 травня 2017 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_2 за законом є його діти ОСОБА_1, тобто позивач, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а за заповітом дочка ОСОБА_1

З спадкової справи за №522/2017, заведеної 19 жовтня 2017 року Горохівською державною нотаріальною конторою вбачається, що після померлого 06 лютого 2001 року ОСОБА_2 спадщину прийняв його дочка ОСОБА_1, тобто позивач.

Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

З сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0229254 від 13 березня 2001 року вбачається, що ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Скобелка» розміром 3,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної частки в натурі (на місцевості).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 жовтня 2017 року стверджується, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом та розяснено про можливість визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом в контексті положень ст.ст.57-59 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.1, 3, 10, 60, 197, 212, 215, 256 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.527, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.328, 392 ЦК України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.п.2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2, який помер 06 лютого 2001 року є рідним батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 06 лютого 2001 року, на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0229254 від 13 березня 2001 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду Чонка В.В.