Провадження №22-ц/772/3021/2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

судді доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року ухваленого о 10 год. 34 хв. під головуванням судді Вінницького міського суду Вінницької області Антонюка В.В. в залі судових засідань місцевого суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітню дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

встановила:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 листопада 2003 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Вінницьким відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області , актовий запис № 2874.

Від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Останні чотири роки сторони не можуть разом проживати, виконувати сімейні обовязки, вирішувати сімейні проблеми. Відповідач зловживає спиртними напоями, що призводить до сварок та скандалів у сімї. Відповідач не розуміє та не бажає розуміти сутності проблем які виникають в сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу у сімї, піклуватись про побудову сімейних відносин. Малолітня дочка проживає та перебуває повністю на утриманні позивача, відповідач ухиляється від утримання дитини. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3- річного віку, самостійно утримувати доньку можливості немає.

Зважаючи на викладене просила розірвати шлюб, а також стягнути із відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1300 грн. щомісячно та на її утримання в розмірі 600 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., позовні вимоги щодо стягнення аліментів на її утримання просила суд не розглядати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 08.11.2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2874.

При реєстрації розірвання шлюбу залишено за ОСОБА_1 прізвище, обране нею під час реєстрації шлюбу «Харченко».

Стягнуто із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати, понесені нею при сплаті судового збору, в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, не працюючого, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень 00 копійок, щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, а саме з 17 серпня 2017 року.

Стягнуто із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, не працюючого, на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині розміру аліментів, що підлягаються стягненню, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просив оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_1 до 1000 грн. щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року в частині задоволення позову про розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 08 листопада 2003 року.

У період шлюбу у них народилась спільна донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на утриманні позивачки.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в

твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

За змістом ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач не має постійного заробітку, інші особи в нього на утриманні не перебувають, тобто він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1300,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновок суду першої інстанції.

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Доводи скаржника відносно того, що він не взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1300,00 грн. щомісячно в зв'язку з скрутним матеріальним становищем належним чином не підтверджені.

Разом з тим, з урахуванням положень ст. 180 СК України, наявність у відповідача батьків пенсіонерів, які за його твердженнями часто хворіють, не звільняє його від обовязку утримувати свою неповнолітню доньку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що вони потребують матеріальної допомоги.

Інші доводи скаржника носять формальний характер та не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: