Справа № 750/9786/16-ц Провадження № 22-ц/795/584/2017 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Литвиненко І. В. Доповідач - Вінгаль В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ГУБАР В.С., КУЗЮРИ Л.В.
при секретарі:Шапко В.М.
за участю:представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про виселення. Позов обґрунтовувала тим, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2016 року. На даний час у вказаній квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_7, яка ніколи не була членом сім'ї позивачки. У добровільному порядку ОСОБА_7 не бажає виселятися з квартири, чим порушує право ОСОБА_6 на вільне користування власністю.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким виселити ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за умовами договору купівлі-продажу від 17.12.2015 року ОСОБА_7 мала право бути зареєстрованою у спірній квартирі до 01.07.2016, але остання не знялася з реєстрації до даного часу, не забирає своїх особистих речей з квартири чим порушує право позивачки як власника житла на вільне володіння, користування та розпорядження цим житлом.

Заявниця наголошує на тому, що ОСОБА_7 була членом сім'ї ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та мала право користування спірною квартирою в силу ст.405 ЦК України, у зв'язку із продажем квартири як ОСОБА_10, так і ОСОБА_6, відповідачка автоматично втратила право користування квартирою, оскільки її право як члена сім'ї попереднього власника житла є похідним від права власника, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 - ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції, керуючись ст.403 ЦК України, вважав недоведеними заявлені вимоги, оскільки при укладанні 25.05.2009 року договору дарування ОСОБА_7 був встановлений особистий сервітут відносно квартири АДРЕСА_1, який не позбавляє ОСОБА_6 права володіння, користування та розпорядження своїм майном та зберігає чинність при переході права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд через порушення норм матеріального права.

Судом по справі встановлено, що 11 жовтня 2016 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Прокофєвою О.М., ОСОБА_10 передав у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Спірна квартира належала до 2009 року на праві власності ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1994 року виконкомом Деснянської районної ради.

25 травня 2009 року за договором дарування дана квартира була безоплатно передана у власність ОСОБА_8. В п.4 договору зазначено, що вказана квартира залишається у користуванні ОСОБА_7, а ОСОБА_8 нотаріусом роз'яснено зміст ст. 403 ЦК України про поняття сервітуту та роз'яснений зміст ст. 405 ЦК України про те, що члени сім'ї власника житла які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону.

23 жовтня 2012 року за договором дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Лимаренко Н.В., ОСОБА_8 подарувала своїй доньці ОСОБА_9 спірну квартиру №3. В пунктах 5, 6 договору було зазначено, що ОСОБА_9 відомо про право третіх осіб на користування вказаною квартирою. У разі придбання житла обтяженого правами третіх осіб, обдарована зобов'язується забезпечити їх право на користування житлом.

В подальшому ОСОБА_9, 17 грудня 2015 року продала квартиру ОСОБА_10, цей договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А.. В п.3.10 договору зазначено про те, що покупцю відомо, що в квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також сторони домовилися, що продавець зніме з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих осіб та звільнить квартиру від речей домашнього вжитку до 01.07.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні 25.05.2009 року договору дарування ОСОБА_7 був встановлений особистий сервітут відносно квартири АДРЕСА_1, однак, сервітут - це обмежене користування чужим майном в одному чи кількох чітко визначених аспектах. При встановлені сервітуту чітко визначається обсяг користування, спосіб користування та час користування. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Такий договір підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Даний порядок врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 р. Сервітутний договір, якщо його предметом виступають об'єкти інші, ніж земельна ділянка, повинен укладатися у письмовій формі. Такі договори також повинні підлягати обов'язковому нотаріальному посвідченню, оскільки дані відносини пов'язані з обмеженням речових прав, у першу чергу, на нерухоме майно.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира перейшла у власність ОСОБА_10 від попереднього власника ОСОБА_9 17.12.2015 року, де в пункті 3.3. договору купівлі-продажу було зазначено про відсутність прав у третіх осіб щодо квартири, а в пункті 3.8. договору нотаріусом було роз'яснено положення ст.ст. 405 та 406 ЦК України щодо припинення сервітуту. Також, в п. 3.17 договору міститься застереження щодо зняття з реєстрації третіх осіб до 01.07.2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таке ж право на користування своєю власністю гарантоване і ст. 41 Конституції України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З матеріалів справи вбачається, що власником спірної квартири АДРЕСА_1 є позивачка ОСОБА_6, а відповідачка не є членом її сім'ї.

Районним судом помилково застосовано до даних правовідносин ст. 403 ЦК України, оскільки право користування квартирою, яке мала ОСОБА_7 як член сім'ї колишніх власників ОСОБА_8 та ОСОБА_9, є похідним від права власності на квартиру і воно припинилось із припинення права на житло ОСОБА_9, членом сім'ї якої була ОСОБА_7 Відповідачка не була членом сім'ї ні наступного власника квартири ОСОБА_10, ні самої позивачки ОСОБА_6, яка на даний час є власником квартири.

Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 має право на підставі ст.ст. 386, 391 ЦК України вимагати від ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні її власністю шляхом виселення останньої.

Викладеного не було враховано судом першої інстанції при вирішенні заявленого позову, що призвело до помилкового ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 шляхом виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України та у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню 1157 грн. 52 коп. в повернення сплаченого судового збору (551,20 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 606,52 грн. за апеляційний розгляд справи).

Керуючись ст. ст. 386, 391 ЦК України, ст.ст. 303, 307, ч.1 п. 4 ст. 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2017 року - скасувати.

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Виселити ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1157 грн. 52 коп. в повернення сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: