РІШЕННЯ

іменем України

18 січня 2017 року Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Філіпенко А.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу № 426/17282/16-ц за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області про встановлення факту реєстрації шлюбу

встановив:

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій прохає суд встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1, громадянином України, уродженцем м. Луганська, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою селища Білореченка Лутугинського району Луганської області, 6.07.1989 року відділом реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції та зобов'язати Сватівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області поновити відповідний актовий запис про шлюб від 6.07.1989 року між ОСОБА_1, громадянином України, уродженцем м. Луганська, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою селища Білореченка Лутугинського району Луганської області. Після реєстрації шлюбу 06.07.1989 року присвоїти прізвища обом із подружжя - ОСОБА_1, про що зроблено реєстраційний запис №623. Свідоцтво про шлюб ним було втрачено. Факт реєстрації шлюбу підтверджується печаткою у паспорті. Встановлення даного факту йому необхідно для розірвання шлюбу в подальшому.

Представник заявника ОСОБА_3 уточнила вимоги та не наполягає на вимозі щодо зобов'зання Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області поновити відповідний актовий запис.

Заінтересована особа- Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області також звернулася до суду з заявою про розгляд справи без їх участі та просить прийняти рішення на розсуд суду.

Заінтересована особа Кочина Н.В. в судове засідання не з'явилася, але повідомлена була належним чином шляхом публікації оголошення у всеукраїнській газеті «Урядовий кур'єр» про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить, враховуючи наступні обставини:

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за

зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до даних паспорта заявника НОМЕР_1 6.07.1989 року зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу, яке видане органом реєстрації шлюбу з території, яка не контролюється державою, та яке долучено до справи за клопотанням представника заявника, ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганськ та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали шлюб 6 липня 1990 року, про що зроблено відповідний реєстраційний запис №623 (а.с. 31).

Щодо належності та допустимості цього свідоцтва в якості доказу на підтвердження факту укладення шлюбу особи на тимчасово окупованій території України.

Питання щодо можливості використання цього документу як доказу у справі про встановлення факту укладення шлюбу на тимчасово окупованій території України суд вирішує з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). В даному випадку свідоцтво містить інформацію щодо предмета доказування, тому є належним доказом.

Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості такого доказу, як документу, що виданий органом на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території м. Луганська, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки цього доказу про встановлення факту шлюбу, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду цієї справи суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите

нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також важливе для заявника значення, яке має встановлення факту реєстрації, це рішення суду ґрунтується відповідно до вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих заявником, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням свідоцтва, виданої органом, що знаходяться на окупованій території.

Таким чином, документ про реєстрацію шлюбу, виданий органом, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, суд бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

З урахуванням викладеного та оцінюючи дані паспорту заявника та наданого свідоцтва щодо реєстрації шлюбу, яке видане органом на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку, що дійсно 6.07.1989 року був укладений шлюб між ОСОБА_1, уродженцем м. Луганська, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3

Щодо розбіжності даних року реєстрації шлюбу, вказаних в паспорті заявника (1989 рік) та свідоцтві, яке видане органом на тимчасово окупованій території України (1980 рік), то суд бере до уваги дані паспорту заявника, оскільки паспорт є офіційним і дійсним документом, який посвідчує особу заявника та містить в собі інші офіційні та достовірні дані щодо реєстрації місця проживання власника, реєстрації шлюбу та інші дані, в якому вказано дату реєстрації шлюбу «6.07.1989» (а.с. 10).

Вищевикладені висновки суду є підставою для задоволення заяви ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись

ст.ст.10,11,60, 61,

212-215, 256 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту шлюбу задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1, уродженцем м. Луганська, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою селища Білореченка Лутугинського району Луганської області, 6.07.1989 року відділом реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка