Головуючий у 1 інстанції Кузнецов Р.В.
Доповідач Тимченко О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря: Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що згідно договору б/н від 06 вересня 2011 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складався з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, в наслідок чого станом на 15 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 25 354,00 гривень, із них: - 8 111,89 грн. заборгованість за кредитом; 13 958,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 600,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 1 183,52 гривень штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором кредиту № б/н від 06 вересня 2011 року у розмірі 25354 ,00 гривен та судовий збір у розмірі 1218 грн.

З зазначеним рішенням не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що під час укладання договору позивачем порушено ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів, згідно якого договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачу. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий. Вважає, що надані позивачем документи не можна вважати кредитним договором. Також невірним є висновок суду про стягнення з нього пені та комісії у розмірі 1600 гривен, оскільки ця пеня є комісією банку за супроводження кредитного договору, та є незаконною. Також безпідставно судом стягнуто штрафні санкції, оскільки він проживає на території де проводиться антитерористична операція та на нього розповсюджується дія закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції « від 02.09.2014 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,про що свідчить телефонограма № 103 від 12.01.2017 року ( а.с.130).

Відповідач в судове засідання не зявися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього найшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 133) та телефонограма № 104 від 12.01.2017 року ( а.с.131) .

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає , що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, згідно договору б/н від 06 вересня 2011 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складався з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, в наслідок чого станом на 15 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 25 354,00 гривень, із них: - 8 111,89 грн. заборгованість за кредитом; 13 958,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 600,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 1 183,52 гривень штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, а також застосовані штрафні санкції у вигляді пені та штрафів, яка на підставі вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте повність погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Факт укладення кредитного договору між ПАТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_1, а також факт наявності заборгованості за кредитом у розмірі 8111,89 гривен., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13 958,59 гривен - підтверджується анкетою-заявою відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» від 06.09. 2011 року, розрахунком заборгованості, визначеної станом на 15.07.2015 року, умовами та правилася надання банківських послуг та умовами кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» від 18.02.2011 року.

Право позивача вимагати повернення кредитних коштів у зазначеному розмірі випливає з факту порушення відповідачем умов договору про надання банківських послуг, складовими якого є анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», та зазначені раніше Умови та правила, з якими відповідач був ознайомлений та погодився з ними, що підтверджується його підписом у заяві-анкеті.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. На його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З кредитного договору вбачається, що сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів у розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа місяця, що настає за звітним.

Таким чином договором погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у сумі 7% від суми заборгованості.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції спочатку було ухвалено заочне рішення, відповідач ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення ( а.с.80-83) про застосування строку позовної давності суду не заявляв, до апеляційного суду не зявився, скориставшись своїм процесуальним правом розгляду справи у його відсутність. Таким чином відповідач не скористався в суді першої інстанції своїм процесуальним правом заявити про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається із матеріалів справи, що позивач клопотання про застосування строків позовної давності не заявляв .

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість станом на 15.07.2015 року у розмірі 8111,89 гривен заборгованість за кредитом; 13 958,59 гривен заборгованість за процентами.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладанні договору позивачем порушено вимоги ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та, що надані ним докази не підтверджують факт укладання договору , спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи 06.09.20111 року - ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Вимогами ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При укладанні кредитної заяви на отримання кредиту, підписується повнолітнім, дієздатним особою, яким підтверджується , що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання ( ст.634 ЦК України). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовам та Тарифам.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У анкеті-заяві зазначено, що підписавши цю заяву , відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а пому числі з умовами та Правилами обслуговування по платіжним картам, розташованим на сайті банку, тарифами Банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Крім цього, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила, тарифи в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заяві про приєднання.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг. Тарифах банку-Договір банківського обслуговування в цілому .

Тобто заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг.

В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладання кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству. Позивач додав до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи з якими було ознайомлено відповідача.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, про те, що згідно позовної заяви позивачем було отримано кредит у розмірі 8000 гривен, в просить позивач стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 111, 89 гривен.

Згідно з п.п.5.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався лімітом, отже , погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені Умовами та правилася надання банківських послуг.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 06.09.2011 року , клієнт ОСОБА_1, сальдо поточного заборгованості за кредитом 30.12.2013 року складає 8 111,89 гривен.

Проте заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув штраф відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 гривен (фіксована частина), та 1 183 гривні (процентна складова)

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Краматорськ.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Словянськ

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафів задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення пені, то апеляційний суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

З довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» (а.с.9 ) вбачається, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена у двох видах пеня 1 та пеня 2. Відповідно до розрахунку позивача застосовано пеня 2, яка складає 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн., і більше.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1, який проживає у м. Словянськ, пеня нарахована за період з 08.09.2011 року по 15.07.2014 року, і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування у загальному порядку, починаючи з 14 квітня 2014 року є безпідставним, тому вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню, за період з 08.09.2011 року по 01.04.2014 року у сумі 350 гривен.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці 1 п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Тобто відшкодування судового збору за подачу позову до суду буде складати 1 071,84 гривен.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафів скасувати.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та комісією, визначенні загальної суми заборгованості та суми судового збору змінити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент- Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.09.2011 року у розмірі 22 420 (двадцять двох тисяч чоти ста двадцяті) гривен 48 копійок, із них: 8 111 (вісім тисят сто одинадцять) гривен 89 копійок заборгованість за кредитом, 13 958 (тринадцять тисяч девятсот пятдесят вісім) гривен 59 копійок, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 350 (триста пятдесят) гривен, судовий збір у розмірі 1 071 (однієї тисячі сімдесят однієї) гривні 84 копійок.

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за пенею та комісії у розмірі 1250 гривен, штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1183,52 гривні (процентна складова) відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: І.О.Дундар

ОСОБА_2