ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 233/128/16
провадження № 2/753/6127/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"09" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ДАНИЛЕНКА В.В.

при секретарі ПАСЬКО І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Макіїввугілля» (в інтересах ВП «Шахта «Північна») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Макіїввугілля» (в інтересах ВП «Шахта «Північна») (далі по тексту - відповідач, ДП «Макіїввугілля») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач - ОСОБА_1 з 17 березня 2014 року по 20 вересня 2015 року працював на шахті ВП «Шахта «Північна», яка входить до складу ДП «Макіїввугілля» робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею, його праця тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. Відповідач не виплатив заробітну плату позивачу за серпень 2014 року у розмірі 12 572,95 грн. та вересень 2014 року у розмірі 9 193,36 грн., а всього у розмірі 21 766,31 грн. На підтвердження суми заборгованості позивачем додано розрахункові листки за серпень 2014 року та вересень 2014 року. Крім того, 20 вересня 2015 року позивач звільнився даного підприємства, однак розрахунку при звільненні відповідачем проведено не було, а відтак позивач просить суд стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 вересня 2015 року 20 грудня 2015 року у розмірі 17 904 грн., а також просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В судове засідання позивач не з'явився, однак надав заяву, у якій підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у своїй заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Оскільки відповідач в судове засідання свого представника не направив, відповідної заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 17 березня 2014 року по 20 вересня 2015 року працював на шахті ВП «Шахта «Північна», яка входить до складу ДП «Макіїввугілля» робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею, його праця тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища, що підтверджується копією його трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи.

Відповідно до розрахункових листів за серпень 2014 року та вересень 2014 року, видану ВП «Шахта «Північна» Державного підприємства «Макіїввугілля», копії яких містяться в матеріалах справи, рахується заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати за серпень 2014 року у розмірі 12 572,95 грн. та за вересень 2014 року у розмірі 9 193,36 грн.

Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до положень стст. 94, 115 КЗпП України та стст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Враховуючи вищевикладене, та те, що ДП «Макіївугілля» не виконало свої зобов'язання по оплаті заробітної плати за серпень-вересень 2014 року, суд дійшов висновку, про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 21 766,31 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, судом встановлено наступне.

20 вересня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений з ДП «Макіївугілля».

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

А згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Водночас, за змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеного вище рішення Конституційного Суду України, надав і Пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13, зокрема у її п. 20.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 та у наведеній постанові Пленуму Верховного Суду України, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, а отже, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-144цс14, яка є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

При цьому, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Пунктом 5 розд. ІV Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №14 від 23.12.2011 року визначено, що на підтвердження суми заборгованості по зарплаті, яка стягується може бути розрахунковий лист.

Враховуючи вищевикладене та взявши до уваги розрахункові листки ДП «Макіїввугілля» про нарахування заробітної плати, суд дійшов висновку, що позивачу підлягає виплаті середній заробіток за весь час затримки розрахунку, зокрема за період з 20 вересня 2015 року по 20 грудня 2015 року у розмірі 17 904 грн. (5 968 х 3).

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає заявлену у позовній заяві суму у розмірі 10 000 грн. обґрунтованою, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного вище та керуючись стст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», стст. 94, 115, 116, 117 КЗпП України, стст. 23, 1167 ЦК України, стст. 88, 169, 208, 215-128, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» () на користь ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року у розмірі 12 572 грн. 95 коп., заборгованість по заробітній платі за вересень 2014 року у розмірі 9 193 грн. 36 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 вересня 2015 року по 20 грудня 2015 року у розмірі 17 904 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. а всього 49 670 грн. 31 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» () на користь держави судовий збір у сумі 1 102,40 грн (551,20 +551,20).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, відповідно до якого рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ ДАНИЛЕНКО В.В.