Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 396/1237/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шепетько В. І.>
№ провадження 22-ц/781/2323/17 Доповідач Письменний> О.> А.>
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.12.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, ухваленого 03 листопада 2017 року в м. Новоукраїнка (суддя Шепетько В.І.), у справі за позовом ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай), -

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що у період з 19 жовтня 1990 року по 23 серпня 2002 року він разом зі своєю сім'єю проживав у селі Констянтинівка Новоукраїнського району Кіровоградської області. У вказаний період він працював у відкритому акціонерному товаристві «Новокостянтинівське» та був акціонером зазначеного товариства. Вважав, що оскільки на час передачі у колективну власність землі, він був членом відкритого акціонерного товариства «Новокостянтинівське», тому автоматично одержує право на земельну частку (пай). Про прийняте рішення щодо розпаювання земель та подальшої видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) йому відомо не було. Лише у жовтні 2016 року з метою отримання сертифікату він звернувся до Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, де йому було повідомлено про те, що він не був включений в списки, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю на розпаювання земель.

Посилаючись на ці обставини, просив визнати за ним право на земельну частку (пай), яка розташована на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема, вказує на те, що висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності без поважних причин є порушенням його права на отримання земельної частки (пай), оскільки воно є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, підтримали позов та апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач мав право на включення його до списку осіб на розпаювання землі, однак звернувся до суду за захистом свого права з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На пред'явлення позову про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про приватну власність» і ст.71 ЦК УРСР (чинних на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1999 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Згідно з ст.75, ч.1 ст.80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторони у спорі.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строків звернення до суду.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги про непорушність права на отримання земельної частки (пай) та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності нічим не обґрунтовані, тому висновку суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: