АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку та визначення місця проживання дитини,

встановила:

у грудні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини розміру заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнення аліментів на дружину у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, та витрат на правову допомогу у сумі 3 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що з листопада 2012 року по 12 грудня 2015 року проживала разом з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3.

Позивач посилалася на те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, крім того донька часто хворіє, що також унеможливлює її працевлаштування, проте відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання її та їх дитини.

У лютому 2016р. позивач подала заяву про уточнення позовних вимог і просила стягнути з відповідача аліменти на малолітню доньку у твердій грошовій сумі в розмірі 12000грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, аліменти на дружину у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що відповідач є підприємцем і має нерегулярний дохід.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/1586/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
У квітні 2016 року позивач звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову, в якій просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею, посилаючись на те, що вона створила всі належні умови для фізичного та психологічного виховання дитини. У неї є син від першого шлюбу, з яким маленька ОСОБА_3 грається, займається розвиваючими іграми, що сприяє її розвитку. У квартирі, що належить їй, донька займає окрему кімнату, дома завжди прибрано, діти охайно вдягнені, завжди нагодовані та

- 2 -

мають багато іграшок.

Також позивач зазначала, що відповідач веде аморальний спосіб життя, що не може сприяти нормальному розвитку дитини, проте вона не заперечує щодо відвідування батьком доньки та не проти їх спілкування у визначений час, який не порушує режиму життя дитини.

Рішенням суду від 18 листопада 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 6 000грн., починаючи з 14 грудня 2015 року і до її повноліття, за виключенням сплачених щомісячно аліментів за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року в розмірі 2 000грн., грошові кошти в розмірі 2 000грн. на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьохрічного віку, починаючи з 14 грудня 2015 року, за виключенням сплаченого щомісячного утримання за період з грудня 2015 року по серпень 2016 року в розмірі 500грн. Визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду в частині розміру аліментів та стягнути з відповідача аліменти на малолітню доньку у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, та стягнути з відповідача аліменти на неї у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000грн. до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач посилається на неврахування судом стану здоров'я дитина та потреб на її лікування, утримання та розвиток.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду, стягнувши з нього аліменти на користь ОСОБА_1 на доньку в розмірі 2 000грн., починаючи з 1 грудня 2016 року і до її повноліття; визначивши місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1; стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551грн. 20коп. та на користь держави в розмірі 551грн. 20коп., у задоволенні інших позовних вимог просить відмовити.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом всіх фактичних обставин справи при визначенні розміру аліментів, не врахування судом його захворювання, які потребують лікування, наявність у нього на утриманні непрацездатної матері, з якою укладено договір про утримання, та необхідність орендувати квартиру.

Також відповідач вважає, що судом не вірно встановлено реальний рівень його доходів, виходячи з якого він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2 000грн., які він вносив за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року, та які він і в подальшому може сплачувати.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено суми витрат на правову допомогу, тому у стягненні цих витрат має бути відмовлено.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала проти апеляційної скарги відповідача, пояснення відповідача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу відповідача та заперечували проти апеляційної скарги позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати свою доньку та позивача до досягнення дитиною трьох років і має таку матеріальну можливість.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як батько, зобов'язаний матеріально утримувати свою дочку, що передбачено ст. 180 СК України і визнається відповідачем.

- 3 -

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Сторони не заперечували, що проживають окремо, а їх дочка проживає разом із матір'ю, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років.

При цьому, відповідач не посилався на те, що не має матеріальної можливості надавати таку допомогу.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 9 вересня 2008р. зареєстрований, як фізична особа-підприємець (с.с.83 т.1).

Сторони не заперечували проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, враховуючи мінливий дохід відповідача.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 215 ЦПК України свого рішення не обґрунтував.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до довідки Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 17 березня 2016р. за період з 1 січня 2015р. по 31 грудня 2015р. обсяг доходу відповідача становив 604 091,89грн. (с.с.224 т.1).

Довідкою Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 25 жовтня 2016р. підтверджено, що за період з 1 січня 2016р. по 30 вересня 2016р. відповідачем задекларовано 558 115,08грн. доходу (с.с.50 т.2).

Отже, щомісячний дохід відповідача за вказаний період становив близько 55 000грн.

1 липня 2015р. відповідач уклав зі своєю матір'ю ОСОБА_6 договір про утримання непрацездатної матері, на підставі якого відповідач сплачує ОСОБА_6 грошове утримання у розмірі 2000грн. щомісячно.

Відповідно до договору найму (оренди) житлового приміщення від 13 грудня 2015р. відповідач орендує квартиру АДРЕСА_1, розмір орендної плати становить 4000грн. щомісячно, а також здійснює оплату комунальних послуг.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі 6000грн. щомісячно, а також аліменти на позивача до досягнення дитиною трьох річного віку у розмірі 2000грн. щомісячно, що не є значним розміром, не перевищує ј частини прибутку відповідача і відповідає положенням ст. 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що дитина потребує матеріального утримання у розмірі 12 000грн. щомісячно, а вона - 6 000грн. щомісячно, належним чином не обґрунтовані.

Крім того, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, який просить стягнути позивач, не враховує ту обставину, що відповідач утримує свою непрацездатну матір, сплачує орендну плату та повинен нести витрати на своє лікування.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він за своїм матеріальним станом не може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, а судом безпідставно не були враховані його витрати, як фізичної особи-підприємця.

Відповідачем суду першої інстанції наданий договір про надання послуг, який

- 4 -

укладено 1 листопада 2015р. відповідачем з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, а також акти виконаних робіт, в яких зазначена вартість послуг ОСОБА_7

Відповідно до п. 3.4. вказаного договору оплата наданих виконавцем послуг може здійснюватися шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, що зазначений у цьому договорі, або, за згодою замовника, шляхом готівкових розрахунків.

Відповідачем суду не було надано доказів перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_7 на виконання укладеного з нею договору, а також доказів готівкових розрахунків до 1 липня 2016р.

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем на підтвердження оплати виконаних ОСОБА_7 робіт товарні чеки від 1 липня 2016р. на 37 000грн., від 26 серпня 2016р. на 45 000грн., від 29 липня 2016р. на 42 000грн., від 23 вересня 2016р. на 49 000грн. не є належними доказами у підтвердження витрат відповідача, оскільки товарні чеки не містять номеру реєстрації та печатки ФОП ОСОБА_7

Також відповідачем не надано доказів, що вказані витрати ним задекларовані, як витрати фізичної особи-підприємця.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, визначених судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред'явлення позову, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача про стягнення аліментів з 1 грудня 2016р. При цьому, судом правомірно враховані сплачені відповідачем за період з грудня 2015 по листопад 2016р. аліменти на дочку та позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 3000грн., спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що 10 січня 2016р. позивач уклала договір з адвокатом Чекарьовим Є.В. про надання правової допомоги (с.с.15-18 т.1).

1 квітня 2016р. та 2 листопада 2016р. сторони підписали акти приймання послуг за вказаним договором (с.с.223 т.1, 37 т.2), вартість яких склала 3000грн., які були внесені позивачем згідно квитанції № 609400 1 квітня 2016р. (с.с.247 т.1).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З акту приймання послуг від 2 листопада 2016р., у якому зазначена погодинна участь адвоката ЧекарьоваЄ.В. у наданні правової допомоги позивачу при розгляді даної справи у суді першої інстанції, вбачається, що сплачені позивачем кошти не перевищують граничного розміру компенсації, встановленого вищезазначеним законом, а більшість послуг була надана безкоштовно.

Рішення суду в частині визначення місця проживання дитини сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення питання по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

- 5 -

ухвалила:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: