У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Кузюри Л.В.

при секретарі Зіньковець О.О.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі представник за довіреністю ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» ОСОБА_4 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.01.2017, яким в задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, неповністю з»ясовано всі фактичні обставини справи, які мали значення для справи.

В скарзі заявник посилається, що між сторонами було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк перед позичальником виконав свої зобов»язання щодо надання кредиту, а позичальник в порушення умов кредитного договору належним чином їх не виконував, внаслідок чого у останнього перед банком утворилась заборгованість, яка була стягнута рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2015.

Однак, позичальник кредитні кошти не повертає, не сплачує відсотки та інші платежі відповідно до умов кредитного договору, у зв»язку з чим заборгованість станом на 10.06.2016 становить 926 129,60 грн.

В забезпечення виконання взятих на себе зобов»язань щодо повернення кредиту між сторонами було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку чотирьохкімнатну квартиру, жилою площею 50,9 кв.м., загальною площею 84,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернігів, 3-й АДРЕСА_1, на яку банк просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Представник позивача та відповідач у судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала їх неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як встановлено судом, 31.08.2006 сторони уклали кредитний договір № 04/34, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37000 доларів США до 31.08.2026, зі сплатою процентів у розмірі 12,8 % річних, із щомісячним погашенням кредиту.

В забезпечення виконання кредитних зобов»язань перед банком між сторонами 31.08.2006 укладено договір іпотеки у відповідності до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку чотирьохкімнатну квартиру, жилою площею 50,9 кв.м., загальною площею 84,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернігів, 3-й АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до обгрунтовано висновку, що суд позбавлений можливості встановити початкову ціну предмету іпотеки, а позивач не вчинив необхідних дій з визначення початкової ціни предмету іпотеки та не надав до суду відповідні докази з цього приводу, крім того зазначив, що у разі задоволення позову будуть порушені законні житлові права трьох неповнолітніх дітей відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2015, що набрало законної сили, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором від 31.08.2006 № 04/34 у розмірі 698240,59 грн. Вказане рішення суду не виконано.

Стягнення кредитної заборгованості рішенням суду, яке не виконано, не позбавляє право кредитодавця на предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" судова палата у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові N 6-1239цс16 від 08.06.2016.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги з посиланням на норми ст.ст. 530, 610, 625, 1049, 1054 ЦК України, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з врахуванням наявності рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 6.1.6, 8.1, 8.4, 8.5. Іпотечного договору, якими передбачено підстави та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Як вбачається, за доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції не враховано, що у зв»язку з визнанням ПАТ «ВіЕйБі Банк» не платоспроможним та знаходженням його у стадії ліквідації отримання незалежної експертної оцінки нерухомого майна є проблематичним та потребує багато часу через встановлення процедури погодження на її виготовлення, суд не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, такі доводи скарги є необґрунтованими, оскільки позивачем не заявлялось клопотання про визначення початкової ціни іпотечного майна під час розгляду справи в суді, крім того банк на власний розсуд розпорядився своїми правами, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованого посилання суду на ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства».

Є необґрунтованими і доводи, щодо не дослідження питання щодо законності дій відповідача при реєстрації неповнолітніх дітей у житловій квартирі, яка була предметом іпотеки Банку, оскільки нормами ст. 11 ЦПК України передбачено розгляд справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: