Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/778/366/17
Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ ОСОБА_4 про примусове проникнення до житла, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державний виконавець Вознесенівського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла, в якому зазначила, що на примусовому виконанні у державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4 перебувало зведене виконавче провадження ВП № 50350922 з примусового виконання: виконавчого листа № 333/10347/14- ц від 10.08.2015 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 138 177, 69 грн.; виконавчого листа № 335/11439/15-ц від 12.02.2016 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 10 552, 29 грн.; виконавчого листа № 335/11439/15-ц від 12.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 5 205, 38 грн.; виконавчого листа № 335/11439/15-ц від 12.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 607 099, 74 грн., виконавчого листа №333/Ї1203/16-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 Мусіївни заборгованості у розмірі 143 150, 94 грн.

В зв»язку з тим, що боржник перешкоджає повному своєчасному виконанню державним виконавцем повноважень, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець просить прийняти рішення щодо примусового проникнення до нерухомого майна, в якому мешкає боржник ФОП ОСОБА_5 за адресою м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 50 а кв.56 та знаходиться рухоме майно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року в задоволенні подання відмовлено.

На ухвалу суду, державний виконавець Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 30 Конституції України та статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенції) передбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Кожному гарантується недоторканність житла або іншого володіння, проникнення до якого допускається не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобовязаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписами п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, виходячи з положень зазначених норм державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право входити до приміщень та сховищ, що належать боржникові або зайняті ним, тобто, при вирішенні питання про примусове проникнення до житла, суд першої інстанції повинен перевірити, чи належить зазначене житло боржникові, чи проживає він в зазначеному приміщення, чи є в ньому майно, яке належить боржникові на праві власності.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Тобто, необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника повинне бути належним чином вмотивоване.

Встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 перебуває зведене виконавче провадження ВП № 50350922 з примусового виконання: виконавчого листа № 333/10347/14- ц від 10.08.2015 року, виданого Комунарським р/с м. Запоріжжя про стягнення з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 138177,69 грн.; виконавчого листа № 335/11439/15-ц від 12.02.2016 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 10552,29 грн.; виконавчого листа № 335/11439/15-ц від 12.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 5205,38 грн.; виконавчого листа № 335/11439/15-ц від 12.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 607099,74 грн., виконавчого листа №333/Ї1203/16-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 143150,94 гривень.

13.08.2015 року, 19.02.2016 року державним виконавцем, було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначених виконавчих документів.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2015 року боржнику було надано строк для самостійного виконання до 19.08.2015 року.

Стягувач нарочно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2015 ВП № .08.2015 року.

Представник боржника нарочно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2015 ВП № .08.2015 року .

Представником боржника було подано до канцелярії відділу заяву від 19.08.2015 року про відкладення проведення виконавчих дій та подовження строку на добровільне виконання у звязку з несвоєчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження, у звязку з чим, 20.08.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 27.08.2015 року.

Не зважаючи на повторне надання строку на добровільне виконання, боржником в наданий строк рішення суду не виконано.

Відповідно до постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.02.2016 року боржнику було надано строк для самостійного виконання до 25.02.2016 року. Постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику рекомендованим листом з повідомленням.

06.02.2016 року виконавчі провадження було обєднано у зведене виконавче провадження ВП № 50350922.

З метою виявлення майна, зареєстрованого за боржником на праві власності, державним виконавцем були направлені запити до реєструючих установ.

21.08.2015 року після спливу строку на самостійне виконання, було винесено постанову про арешт коштів боржника. Копії постанови було направлено банку до виконання.

17.09.2015 року державним виконавцем, було винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно відповідей реєструючих установ встановлено: рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано, наявні розрахункові рахунки у банківських установах; згідно відповіді ПФУ - відомості про місце роботи відсутні, пенсію не отримує; згідно відповіді ДПС відомості щодо джерел отримання доходів відсутні.

Згідно відповіді ДПС боржник має 3 розрахункові рахунки у ПАТ КБ «Приватбанк», які було арештовано постановою державного виконавця від 21.08.2015 року.

Згідно відповіді ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_5 має відкритий розрахунковий рахунок, залишок коштів складає 1100,97 грн. На запити державного виконавця про рух коштів на рахунках боржника, банки відмовилися надавати інформацію.

17.08.2016 року державним виконавцем було здійснено повторний вихід за адресою м.Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 28 прим.31, в результаті чого було встановлено , що за даною адресою здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_7, про що було складено акт державного виконавця.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, за боржником на праві власності було зареєстровано нерухоме майно, а саме квартира за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, будинок 50 а, квартира 56, яку 17.04.2014 року на підставі договору дарування від 17.04.2014 року № 625 було перереєстровано на ОСОБА_8 який є сином боржника.

Отже з матеріалів справи вбачається, що на час постановлення оскаржуваної ухвали квартира за адресою м. Запоріжжя, вул. Патріотична, будинок 50 а, квартира 56 належала на праві власності третім особам, які не мають жодного відношення до виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6

Матеріали справи також не містять належних доказів того, що саме в даному житловому приміщенні перебуває майно, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_5М

За таких обставин у суду не було законних підстав для задоволення подання про примусове проникнення до зазначеної квартири.

Вказані доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: