У х в а л а

іменем україни

09 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 квітня 2015 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого він передав, а останній отримав грошові кошти в сумі 5 737 971 грн 50 коп. на термін до 28 липня 2015 року.

Посилаючись на те, що в установлений у договорі строк відповідач грошові кошти не повернув, просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 5 737 971 грн 50 коп., 36 % від простроченої суми, що передбачено умовами договору позики - 415 020 грн 40 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 5 737 971 грн 50 коп., 415 020 грн 40 коп. - 36 % за прострочення виконання зобов'язань.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасуватиоскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано виходив з наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем, відповідно до яких відповідач отримав від позивача 5 737 971 грн 50 коп. та зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів не пізніше 28 липня 2015 року, проте своїх зобов'язань не виконав, внаслідок чого у відповідача виникло право вимоги про стягнення з відповідача на свою користь зазначеної суми боргу та процентів за користування позикою, передбачених п. 7 договору позики у розмірі 36 % річних, що становить 415 020 грн 40 коп.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, зроблені на підставі встановлення фактичних обставин справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, переглядаючи заочне рішення районного суду, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відхилення апеляційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки позичальником ОСОБА_5 не надано доказів на спростування позовних вимог, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про неправильність висновків районного суду щодо стягнення на користь позивача заборгованості за договором позики, який було укладено без її згоди, як дружини позичальника, та те, що грошові кошти використані в інтересах сім`ї, спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи та обставинами, які встановлені в суді апеляційної інстанції.

Так, у липні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та просила поділити квартиру АДРЕСА_1; житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,0735 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_2

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, відповідно до якої за ОСОБА_6 визнається право власності на вищевказану квартиру, зазначений житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,0735 га, які розташовані по АДРЕСА_3 а ОСОБА_6 відшкодовує ОСОБА_5 вартість 1/2 частини спільного майна подружжя у розмірі 50 000 доларів США.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.

При цьому, заявляючи позовні вимоги про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, ОСОБА_6 не ставилося питання про врахування боргових зобов'язань у вигляді коштів, отриманих ОСОБА_5 за договором позики від 28 квітня 2015 року, як таких, що використані в інтересах сім`ї.

Враховуючи наведе, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування рішення районного суду, оскільки, судом правильно встановлені правовідносини, що виникли між сторонами, застосовані норми матеріального права та вирішено справу згідно із законом.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська