Провадження № 2/127/960/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.03.2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі: Бедрак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.12.1987 року в квартирі АДРЕСА_1, що в місті Вінниці зареєстрований відповідач, що підтверджується відомостями, зазначеними у домовій книзі та ксерокопією паспорта відповідача. Позивачу на праві приватної власності належить 7/500 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд № 18, що знаходиться по вулиці Москвіна, що в місті Вінниці. Відповідач за вищевказаною адресою останні шість місяців не проживає, що підтверджується відповідною довідкою. В звязку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку позивача, остання вимушена вносити більшу плату за комунальні послуги, а також не може скористатись своїм правом розпорядження будинком.

На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В судове засідання позивач не зявилась, однак представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд, розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 7/500 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд № 18, що знаходиться по вулиці Москвіна, що в місті Вінниці, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.02.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.04.2009 року (а.с. 8-9).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2, ксерокопією паспорта ОСОБА_2, довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 261 від 05.01.2017 року, та довідкою № 1896, виданою 27.12.2016 року квартальним комітетом «Ясний» (а.с. 5-7, 17, 32).

Відповідно до довідки від № 1882, виданої ОСОБА_1 20.12.2016 року квартальним комітетом «Ясний», ОСОБА_1 являється власником будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.02.2009 року. Згідно свідчень сусідів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2, 1965 року за адресою: АДРЕСА_3 не проживає з 2005 року по теперішній час (а.с. 31).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача за адресою: АДРЕСА_3 понад одинадцять років, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 551, 20 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, 150, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний № НОМЕР_1, таким, що втратив право користування 7/500 частками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь позивача 551, 20 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Жмудь