Провадження № 2/760/1903/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретарів - Петраша Д.О., Каліщук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 18.11.2013 між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики за умовами якого він передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 479 580, 00 грн., що на момент передачі позики за курсом Національного банку України (100 доларів = 799 гривень 30 копійок) становить еквівалент 60 000, 00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути суму позики частинами, але не пізніше до 15.06.2015. В зазначений термін відповідач свого обов'язку за договором позики не виконав. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1048 ЦК України проценти за користування позикою у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 16.06.2015 по 01.11.2016 в загальному розмірі 17 684, 74 долари США, на підставі ст. 625 ЦК України три проценти річних за цей же період у розмірі 2 486, 29 долари США, а також на підставі п. 9 договору станом на 01.11.2016 штраф у розмірі 10, 00 % від простроченої грошової суми у розмірі 6 000, 00 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, звертав увагу на те, що рішенням суду з відповідача вже стягнуто як основну суму заборгованості так і нараховані відсотки та штрафні санкції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 18.11.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. укладено договір позики за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 479 580, 00 грн., що на момент передачі позики за курсом Національного банку України (100 доларів = 799 гривень 30 копійок) становить еквівалент 60 000, 00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути суму позики частинами, але не пізніше до 15.06.2015.

На час розгляду справи відповідач прострочив виконання за вказаним договором позики, грошові кошти позивачу у встановлений строк не повернув.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2015 з відповідача на користь позивача за договором позики від 18.11.2013 стягнуто суму основного боргу в розмірі 60 000, 00 доларів США, штраф у розмірі 5% від простроченої суми за кожні 10 календарних днів такого прострочення в розмірі 4 500, 00 доларів США, три проценти річних від простроченої суми за період з 25.12.2013 по 24.03.2015 в розмірі 1 018, 33 долари США, що станом на 24.03.2015 за офіційним курсом гривні до курсу долару США, встановленого НБУ, складало 1 516 741, 08 грн.

З матеріалів справи встановлено, що на час розгляду справи рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2015 не виконане.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Частина друга вказаної статті визначає, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача процентів ґрунтується на положення цивільного законодавства.

Заявлені з цього приводу заперечення відповідача про те, що нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України, зокрема, з визначенням на рівні облікової ставки НБУ, можливе лише щодо зобов'язань, визначених у національній грошовій одиниці, суд відхиляє, з огляду на їх необґрунтованість, так як у договорі позики сторонами визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а відтак, відповідно до статті 533 УК України, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Заявлені заперечення відповідача про те, що сума основного боргу перед позивачем часткового погашена, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки таке погашення відбулося поза періодом, за який позивачем нараховано проценти, а саме, 08.11.2016.

З представленого позивачем розрахунку вбачається, що розмір процентів за користування позикою у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 16.06.2015 по 01.11.2016 складає 17 684, 74 доларів США.

Підстави сумніватися у правильності представленого розрахунку процентів у суду відсутні, розрахунок є детально аргументованим, повно відображає порядок її нарахування, з боку відповідача не спростований.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути проценти за договором позики від 18.11.2013 за період з 16.06.2015 по 01.11.2016 в розмірі 17 684, 74 доларів США, і відповідно в цій частині позовні вимоги належить задовольнити.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних ґрунтується на положення цивільного законодавства.

Враховуючи представлений позивачем розрахунок, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає стягненню три проценти річних за період з 16.06.2015 по 01.11.2016 у розмірі 2 486, 29 долари США, відповідно позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних належить задовольнити.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 9 договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов'язання позичальником за даним договором, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та додатково сплатити штраф у розмірі 5% від простроченої грошової суми за кожні 10 (десять) календарних днів такого прострочення. Сторони погодили, що загалом зазначений у цьому пункті договору штраф не може перевищувати 50% від розміру відповідного прострочення. Окрім того, у випадку прострочення виконання зобов'язання позичальником позикодавець має право достроково розірвати даний договір.

Позивачем завлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу на підставі вказаного пункту договору за прострочення поверненя суми позики в повному обсязі.

Як встановлено судом, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2015 з відповідача на користь позивача за договором позики від 18.11.2013 стягнуто, в тому числі, штраф у розмірі 5% від простроченої суми за кожні 10 календарних днів такого прострочення в розмірі 4 500, 00 доларів США.

Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, оскільки стягнення штрафу (неустойки) є видом цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язання, і така відповідальність відповідно до рішення суду вже покладена на відповідача, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Виходячи із вищевикладеного, в цілому позов підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача суми процентів та трьох процентів річних, що в гривневому еквіваленті станом на 01.11.2016 складає 455`031, 83 грн. та 64`017, 90 грн.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 5`190, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10-11, 57-58, 60, 74, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 16.06.2015 по 01.11.2016 з простроченої суми боргу - 3% річних в розмірі 64`017, 90 грн., проценти, на рівні облікової ставки НБУ, в розмірі 455`031, 83 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 5`190, 50 грн..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Лазаренко