АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 628/1524/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шиховцова А. О.
Провадження № 22-ц/790/837/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначає, що 28 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, за яким він позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 192000 грн. строком до 01 січня 2013 року.

Відповідач у встановлений строк гроші не повернув.

Сума заборгованості з урахуванням сукупного індексу інфляції з 02 січня 2013 року по березень 2016 року становить 158400 грн.

Кількість днів прострочення виконання зобов'язання - 1197 днів. Три відсотки річних від простроченої суми складає 192 000* 3 * 1197 / 365 /100 =18 889, 64 грн.

Також, вважає за необхідне стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ за конкретний період в межах загального строку позовної давності в три роки, починаючи із моменту звернення до суду.

За період із 20 квітня 2013 року по 20 квітня 2016 року розмір процентів за користування коштами становить 96331,42 грн.

Загальна сума грошових коштів, що підлягаю стягненню із відповідача, становить192 000 + 158 400 + 18 889, 64 + 96 331, 42 = 465 621, 06 грн.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку позовної давності зазначив, що 10 грудня 2015 року він звернувся до Куп'янської державної нотаріальної контори з заявою про направлення відповідачу претензійного листа, та 10 грудня 2015 року лист направлено відповідачу. Таке направлення було необхідне для підтвердження прострочення виконання зобов'язання у відповідності до п. 7 договору позики. 07 квітня 2016 року ним було отримано у нотаріуса копії документів з нотаріальної справи, в тому числі і заперечення відповідача про наявність боргу, у зв'язку з чим 18 квітня 2016 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Просить визнати поважною причину пропуску строку та стягнути заборгованість у сумі 192 000 грн., збільшення грошового зобов'язання через інфляційні процеси- 158 400 грн., три відсотки річних -18 889, 64 грн., проценти за надання грошових коштів у позику у розмірі 96 331, 42 грн. та судові витрати.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Не погодився з розрахунком, наданим позивачем, де кількість днів прострочення виконання зобов'язання становить 1197 днів. Зазначив, що, навіть якщо узяти до уваги, що останні три роки календарна кількість у році становила 365 днів, то за три роки кількість днів прострочення виконання зобов'язання становитиме 1095 днів (365х3). Також, зазначив, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 20 квітня 2016 року, тобто після спливу майже 4 місяців строку позовної давності.

Заявлену позивачем підставу пропуску строку позовної давності вважає не поважною. Звернення позивача з вимогою про безспірне стягнення боргу не є обставиною, яка перериває перебіг строку позовної давності про стягнення боргу та не може бути підставою для визнання пропуску строку поважною причиною.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано причину пропуску строку позовної давності поважною та поновлено строк позовної давності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 192000 грн., збільшення грошового зобов'язання через інфляційні процеси, що становить 158400 грн., 3% річних за безпідставне користування чужими грошовими коштами, що становить 18889,64 грн., проценти за надання грошових коштів у позику як винагорода позикодавця у розмірі 96331,42 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4656,21 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що судом безпідставно поновлено позивачу строк позовної давності.

Відповідно до відповідей Куп'янської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про вчинення виконавчого напису не звертався (заявником не подавалася відповідна заява, не сплачувалося державне мито у встановлених розмірах), а звертався лише заявою про направлення претензійного листа.

Позивач протягом 3 років не вжив заходів по направленню претензійного листа, не вживав заходів по захисту своїх порушених прав, а звернувся до нотаріуса із заявою про направлення претензійного листа в останні дні спливу позовної давності. ОСОБА_2 мав усі можливості протягом 3 років скористатися власним правом на захист, але даним правом знехтував.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 28 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 192000 грн. строком до 01 січня 2013 року (а.с.8). Договір посвідчено державним нотаріусом Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим № 2-3445.

10 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про направлення претензійного листа, в якому просив передати ОСОБА_1 його вимогу негайно повернути йому грошові кошти у сумі 192000 грн.(а.с.9).

10 грудня 2015 року нотаріусом на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» ОСОБА_1 направлено відповідний лист за р. № 2-3029 (а.с.9 об.), який ним отримано 12 грудня 2015 року.

28 січня 2016 року ОСОБА_1 подана заява до Куп'янської державної нотаріальної контори в якій він зазначив, що виконав зобов'язання по сплаті боргу ОСОБА_2 за договору позики від 28.12.2011 р., але позичальник не визнає виконання ним боргу та не повернув йому оригінал договору позики.

Постановою від 18 квітня 2016 року ОСОБА_2 державним нотаріусом відмовлено у вчиненні виконавчого напису на договорі позики грошових коштів, оскільки дані правовідносини не є безспірними. (а.с.13).

Відповідно до вимог ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягуючи з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 192000 грн., 3% річних, суму інфляції та проценти за користування коштами у загальній сумі 465 621, 06 грн. суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що ОСОБА_1 кошти отримав, їх не повернув, а тому стягнення такої суми відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Що стосується посилання відповідача щодо пропуску строку позовної давності, то колегія виходить з наступного.

Відносно вимог ст. 256, 257, 267 ч. 3-5 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Сторонами визначено строк повернення позики до 01 січня 2013 року. Строк позовної давності сплинув 01 січня 2016 року.

До суду позивач звернувся у квітні 2016 року.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку позовної давності позивач зазначає, що строк пропущено у зв'язку зі зверненням до нотаріуса.

Умовами договору позики п.7 передбачено, що сторони домовились, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов'язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Згідно відповіді завідувача Куп'янської державної нотаріальної контори 10 грудня 2015 року за зверненням ОСОБА_2 у відповідності до п.7 вчинено нотаріальну дію - передано його нагадування про суму заборгованості, яка підлягає поверненню та строк платежу.

Як передбачено умовами договору, ОСОБА_2 звернувся до нотконтори для направлення претензійного листа 10 грудня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності(строк спливає 01 січня 2016 року); в цей же день нотаріусом направлено листа ОСОБА_1, який він отримав 12 грудня 2015 року, відповідь від якого надійшла нотаріусу 28 січня 2016 року.

У вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено 18 квітня 2016 року.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_2 строк позовної давності пропущено з неповажних причин - не можна.

Як зазначив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, на час укладення договору позики він перебував з ОСОБА_1 у дружніх відносинах та останній запевняв його, що обов'язково поверне кошти, саме тому він довгий час не вчиняв дій по примусовому стягненню заборгованості та звернувся до нотаріуса вже у грудні 2015 року.

Посилання відповідача щодо неправильності розрахунку 3% відсотків річних, процентів та інфляційний втрат - безпідставне.

ОСОБА_1 у відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів на спростування вимог позивача, свого розрахунку заборгованості не надано.

Представником відповідача не заперечується той факт, що доказів щодо повернення коштів за договором позики у відповідача немає. Оригінал договору позики знаходиться у позивача, що у відповідності до вимог ст. 545 ЦК України є доказом несплати коштів боржником.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують; рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: