Провадження № 22ц/784/235/17 Суддя першої інстанції Гапоненко Н.О.
Справа № 469/1181/16-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

5 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю: прокурора - Цвікілевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 7 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом прокурора в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Березанської районної державної адміністрації і ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

29 березня 2016 року прокурор звернувся до суду з позовом, де просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження районної державної адміністрації від 4 січня 2012 року № 15, яким затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва за межами населеного пункту, в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 та витребувати з володіння останньої у власність держави спірну земельну ділянку.

Одночасно з цим позовом прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, заборони Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції Миколаївської області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об'єктів нерухомості на вказаній земельній ділянці; заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини та будівельні роботи на цій земельній ділянці.

В заяві прокурор посилався на те, що відповідачка після звернення до суду з вказаним позовом, скориставшись тим, що спірна земельна ділянка перебуває у її власності, може розпорядитися нею у будь-який спосіб та здійснити її забудову, а отже існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 7 листопада 2016 року заяву прокурора задоволено частково.

Заборонено відчуження у будь-який спосіб земельної ділянки та проведення на ній будівельних робіт.

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати ухвалу суду, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги його заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема: суд не обґрунтував на підставі яких доказів дійшов висновку про достатність обраного ним способу забезпечення позову; не визначено порядок виконання ухвали та необхідних даних для її виконання; не визначено кому саме заборонено вчиняти дії щодо відчуження земельної ділянки, кому та у який спосіб заборонено проводити на ній будівельні роботи.

Крім того, судом фактично обрано спосіб забезпечення позову, про який прокурор в заяві не визначав. При цьому підстави обрання саме такого виду забезпечення позову судом не зазначено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог заяви про забезпечення позову, наданої у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову ( може застосовуватися кілька видів забезпечення позову) (ч. 2 ст. 152 ЦПК України).

Виходячи зі змісту ст.ст. 152-154 ЦПК України забезпечення позову - слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Право вжиття тих чи інших заходів, перелік яких міститься в статі Цивільного процесуального Кодексу України, належить суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин та пропозицій заявника

Проте суд першої інстанції не повністю дотримався цих вимог.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, прокурор просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, заборони Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції Миколаївської області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об'єктів нерухомості на вказаній земельній ділянці; заборони відповідачці вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини та будівельні роботи на цій земельній ділянці.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законних інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За приписами ч. 3 ст. 210 ЦПК України, якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої стаття 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України роз'яснено, що положення ч. 9 ст. 153 цього Кодексу, відповідно до якого ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, за своїм змістом є відсильним. Відсильний характер окремих положень закону означає, що застосовуватися та реалізуватися вони можуть виключно за умови використання інших положень цього закону.

Вимоги до виконавчого документу зазначені у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, саме по собі винесення ухвали про забезпечення позову без вжиття заходів щодо її виконання немає наслідків для осіб, відносно яких її винесено, оскільки таку ухвалу не можна буде пред'явити до виконання.

Між тим, суд першої інстанції не виконав зазначених приписів норм матеріального та процесуального права, зазначаючи в ухвалі певні заходи забезпечення позову не зазначив конкретну особу (фізичну особу або юридичну особу), якої стосується цей захід, відповідні ідентифікаційні дані цієї особи.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про вжиття заходів забезпечення позову постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права у зв'язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 303, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області задовольнити частково.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 7 листопада 2016 року скасувати, а матеріали заяви про забезпечення позову передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

В.Т. Крамаренко