АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 667/8761/15-ц Головуючий в І інстанції: Ігнатенко О.Й.
Провадження №22-ц/791/269/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Склярської І.В.

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної (Комсомольської) районної у м.Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що її шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.12.2007 року. Після розірвання шлюбу їх спільна дитина - ОСОБА_6 залишилася проживати з позивачкою. Після того, як відповідач почав проживати окремо, він зовсім не приділяє уваги дитині, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. У зв'язку з цим позивачка просила позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно ОСОБА_6, 2006 року народження.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що, хоча з боку відповідача і мала місце недостатня участь у вихованні доньки, але, поряд з цим, позивачка не довела суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої, не доведена умова винної поведінки відповідача, що є необхідним для позбавлення особи батьківських прав, немає беззаперечних, об'єктивних доказів про свідоме ігнорування та ухилення ОСОБА_7 від своїх батьківських обов'язків щодо доньки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.05.2006 року по 20.12.2007 року (а.с.8,9), та мають малолітню дитину ОСОБА_8 2006 р.н. (а.с.10).

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати та проживає до цього часу разом з матір'ю.

З виконавчого листа, виданого 04.07.2011 року вбачається що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.12.2007 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11).

З довідки-розрахуноку вбачається, що заборгованість по аліментах у ОСОБА_7 станом на 01.09.2015 року становила 7 102,90 грн (а.с.12).

Відповідно до довідки державного виконавця, за період з 01.09.2015 року по 01.12.2016 року відповідачем сплачено 8 189,80 грн. аліментів на отримання доньки. Таким чином, переплата по аліментах складає 1086,90 грн (а.с.137).

З листа КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» № 1.4-1511 від 18.08.2015 року вбачається, що згідно результатів психологічної діагностики на момент обстеження ОСОБА_6 виявлено те, що дівчинка відчуває себе в даній сім'ї гармонійно, членами своєї сім'ї вважає себе та маму, де переважає позитивне відношення, батько на малюнку відсутній, в зв'язку з цим можна припустити, що біологічного батька дівчинка не вважає членом своєї сім'ї, можливо відсутній емоційний зв'язок дівчинки з батьком (а.с.24).

З листа КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» № 1.4-0242 від 10.02.2016 року вбачається, що з ОСОБА_8проведено 4 психоаналітичні консультації, спрямовані на прийняття батьківської фігури та рекомендовано психологічні консультації матері та батьку по вихованню дитини, спільне проведення дозвілля матері з донькою, спільне проведення дозвілля батька з донькою, узгодження правил спілкування з дитиною між батьками (а.с.77). Таким чином, психологом встановлена необхідність спілкування ОСОБА_8 з батьком, зладженої участі обох батьків у її вихованні та доцільність усунення психологічних перешкод для спілкування батька та дитини.

Крім того, твердження відповідача про його бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її виховані підтверджується його заявою до служби у справах дітей, в якій відповідач зазначає, що мати дитини не надає йому можливості займатися вихованням доньки і просить надати дозвіл спілкуватися з дитиною кожні два дні в тижні (а.с.78).

З висновку Комсомольської районної у м. Херсоні ради № 6-09-36 від 11.02.2016 року вбачається, що виконавчий комітет Комсомольської районної у м. Херсоні ради вважає за недоцільне на даний час позбавити батьківських прав ОСОБА_7 відносно його доньки - ОСОБА_6 (а.с.72).

Відповідно дост.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.І ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п.15,16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

З матеріалів справи не вбачається і в ході апеляційного розгляду справи не встановлено беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про умисне і свідоме ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що ОСОБА_7 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, колегія суддів приходить до висновку що, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах, фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

І.В. Склярська