Справа № 456/1928/16-ц
Провадження № 2/456/298/2017
14 березня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Янко Б. Я. ,
при секретарі Стасів О.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, -
07.10.2015 року вищевказаний автомобіль на в'їзді в м. Стрий був зупинений працівниками ДАІ. Під час перевірки даного автомобіля встановлено ознаки зміни ідентифікаційного номера кузова, а автомобіль вилучено та доставлено на територію майданчика для утримання автотранспорту в Стрийському відділі поліції, де він і знадиться і по даний час. Відомо, що внаслідок проведеної авто товарознавчої експертизи встановлено, що номер кузова автомобіля, який переданий йому у лізинг піддавався змінам, а тому він не може використовувати зараз і в майбутньому даний автомобіль у власних цілях, а відтак змушений був звернутись до суду із даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав.
Представник третьої особи-ПАТ КБ «ПриватБанк» в ході проведеної відео конференції при вирішенні даного позову поклався на розсуд суду.
У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення, виходячи з наступного.
Згідно Додатку №1 до договору предметом договору є автомобіль Фольцваген Пасат 1,9 D, 2002 року випуску, Д.Н.З. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.
На виконання даного договору, позивач ОСОБА_1 сплатив ТзОВ «Автокредит Плюс» грошові кошти на загальну суму 88 000, 00 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні.
З відповіді Стрийського ВП ГУНП у Львівській області № 1014/59/7/17 від 30.01.2017 року зробленого на запит суду вбачається, що 07.05.2015 року в чергову частину Стрийського МВ ГУМВСУ у Львівській області поступив рапорт від в.о. командира взводу БДПС ДАІ ГУМВСУ у Львівській області про те, що в ході відпрацювання Стрийського району та м. Стрия, на автодорозі сполучення Стрий-Івано-Франківськ, був зупинений автомобіль Фольцваген Пасат 1,9 D, 2002 року випкуску, Д.Н.З. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТзОВ «Автокредит Плюс».
З наявного в матеріалах справи висновку експерта №8-68 від 20.10.2015 року встановлено, що номер кузова вищевказаного автомобіля піддавався змінам на НОМЕР_2, шляхом перебиття окремих знаків, первинним номером кузова даного автомобіля є НОМЕР_4.
Згідно із частиною другою статті 1 Закону № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.
У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 25 червня 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 20 травня 2015 року, укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально посвідчено не було.
Вказана позиція повністю відповідає правовій позиції Верховного суду України у справі у справі № 6-330цс16 викладеній у постанові від 08 червня 2016 року і суд не вбачає підстав для того, щоб відступити від цієї правової позиції.
Крім того, згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Керуючись ст. ст. 10,11, 57-60, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 3,15, 16, 216, 509, 626, 627 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», суд, -
Зобов'язати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» автомобіль марки Volksvagen Passat 1,9 D, 2002 року випуску, номер кузова (шассі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, або може бути оскаржене у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя Б. Я. Янко