Справа № 755/530/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

за участі секретарів Зимницької М.Е., Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради, Десятої Київської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради та Десятої Київської державної нотаріальної контори з вимогою визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2, протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду.

Представники позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судовому засіданні просили позов задовольнити, пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка позивача ОСОБА_5, яка за життя залишила заповіт, яким заповідала позивачу належну їй частину квартири АДРЕСА_1. Після смерті тітки, позивач прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири АДРЕСА_1, оскільки на той час був живий непрацездатний чоловік тітки - ОСОБА_2, і відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України мав право на обов'язкову частину у спадщині. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, не лишивши по собі спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Позивач вважає, що він є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_2, оскільки має право успадкувати належну спадкодавцю частину квартири, як спадкоємець за заповітом його померлої дружини ОСОБА_5, у зв'язку з чим звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак у йому було відмовлено у прийнятті заяви, оскільки він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини та не надав докази на підтвердження родинних стосунків зі спадкодавцем, що понукало позивача звернутись з цим позовом до суду.

Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з'явився, представник відповідача Хрущ А.П. подала до суду клопотанням про розгляд справи у відсутності представника відповідача разом з письмовими запереченнями на позов, за змістом яких просила відмовити у задоволенні позову. (а.с.29-30)

Представник відповідача - Десятої Київської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 06 лютого 2016 року (актовий запис №264). (а.с.14)

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Виходячи зі змісту статті 1273 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

22 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2.

В цей же день, 22 серпня 2016 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що родинні зв'язки, належність належного померлому спадкового майна не підтверджені, заповіту померлий не залишав, наявність родинних зв'язків між померлим та ОСОБА_1 також не підтверджені. Крім того, заява від представника ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка може бути підставою для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 надійшла до Десятої Київської державної нотаріальної контори 22.08.2016 року, тобто після спливу 6-місячного строку для прийняття спадщини.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. ( ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 1222 ЦК України регламентовано, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Звертаючись з позовом до суду, позивачем не долучено докази, які мали підтвердити родинні зв'язки зі спадкодавцем ОСОБА_2, відсутність у позивача таких доказів підтвердили в судовому засіданні представники позивача, які наголосили на тому, що в даному випадку позивач отримав право на спадщину майна покійного ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

06 жовтня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене рішення у цивільній справі №755/12280/16-ц про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та за законом.

Як встановлено судом першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення: « Позивач на підтвердження своїх доводів посилається на частину 3 ст. 1266 ЦК України, якою встановлено, що племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Проте, мати позивача ОСОБА_8 не належить до кола спадкоємців за законом після смерті спадкодавця якби була жива на час відкриття спадщини, оскільки являється рідною сестрою ОСОБА_5 - тітки позивача та дружиною спадкодавця, що свідчить про відсутність родинних зв'язків з ОСОБА_2.

З наведеного вбачається, що позивач по справі не відноситься до кола спадкоємців спадкування за правом представлення в розумінні п. 3 ст. 1266 ЦК України».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Як роз'яснення у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено той факт, що він є потенційним спадкоємцем за законом майна ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а доведення цих обставин є визначальним для вирішення спору про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з таким позовом до суду може звернутись лише особа, яка є спадкоємцем за заповітом або за законом в розумінні положень ст. 1222 ЦК України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, Десятої Київської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1261, 1270, 1272, 1276 Цивільного кодексу України, п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст.1, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, Десятої Київської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я