РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа Рубіжанський міський відділ кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа Рубіжанський міський відділ кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області, в якому позивач просив про наступне:

- визнати звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області на підставі п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України незаконним;

- поновити ОСОБА_1 на посаді фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 22 серпня 2016 року;

- стягнути з Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18676,92 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що з 27 листопада 2015 року він був призначений на посаду фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Луганській області відповідно до наказу Управління ДПтС України в Луганській області № 66 о/с від 27.11.2015. 25 липня 2015 року він уклав з Міністерством оборони України в особі Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки. Одночасно з укладанням контракту ТВО військового комісара Рубіжансько-Кремінського об`єднаного міського військового комісаріату капітаном ОСОБА_3 було повідомлено Рубіжанський міський відділ кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області та Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області про те, що ОСОБА_1 25 липня 2016 року підлягає призову на військову службу за контрактом в Збройні Сили України. Також повідомлялося, що відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 25.07.2016 № 142 позивач призваний на військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та направлений для проходження військової служби до Рубіжансько-Кремінського об`єднаного міського військового комісаріату Луганської області. На час, коли позивач проходить службу в ЗСУ за ним зберігається місце роботи (посада) та середній заробіток. 03 серпня 2016 року ОСОБА_1 написав заяву на ім`я начальника Управління ДПтС України в Луганській області в якій повідомив, що буде проходити військову службу та просив зберегти за ним місце роботи. Листом від 25.08.2016 № 5/57-16/Г-52 позивач був повідомлений, що за результатами розгляду його заяви було прийнято рішення про його звільнення відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України за наказом відповідача від 22.08.2016 № 44/ОС-16. Ознайомившись з зазначеними листом, позивач з`ясував, що підставою його звільнення було роз`яснення Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної облдержадміністрації (лист № 6/2862-31 від 18.08.2016 року), копія якого надана не була, як і копія наказу про звільнення, але як було повідомлено відповідачем, що відповідно до контракту та роз`яснення Департаменту соціального захисту населення ЛОДА, що контракт позивачем було укладено вперше на визначений строк (3 роки) і такий вид контракту не підпадає під дію ч. 3 ст. 119 КЗпП України, в зв`язку із чим працівник, тобто позивач повинен бути звільнений за п. 3 ст. 36 КЗпП України. З незаконними діями щодо його звільнення відповідачем ОСОБА_1 не згодний, тому він звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із цим позовом.

Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області надало до суду заперечення проти позову, в яких просило відмовити у задоволенні позову та вказало, що позов є необґрунтованим. Зокрема зазначило, що позивачем було укладено контракт на проходження військової служби вперше строком на три роки. Такий контракт не підпадає під дію ч. 3 або ч. 4 ст. 119 КЗпП України.

В судовому засіданні представник позивача присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

У задоволенні клопотань представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Рубіжансько-кремінського об`єднаного військового комісаріату та Департаменту соціального захисту населення ЛОДА судом було ухвалено відмовити, адже рішення у цій справі не вплине на права чи обов`язки вказаних осіб.

У задоволенні клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків судом також було ухвалено відмовити, адже по-перше таке клопотання було заявлено після початку розгляду справи по суті, а по-друге письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, на думку суду достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач 27 листопада 2015 року був призначений на посаду фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) (фахівець) Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції на підставі наказу № 66 о/с від 27 листопада 2015 року. 22 липня 2016 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України (вступ працівника на військову службу), в якості підстави внесення запису в трудову книжку вказано наказ № 44 ОС-16 від 22 серпня 2016 року.

Відповідно до копії Витягу з наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області «Про особовий склад» № 66 о/с від 27 листопада 2015 року, призначено ОСОБА_1 , новоприйнятого, фахівцем (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції управління (фахівець), з 27.11.2015 року.

З копії Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, укладеного між Міністерством оборони України в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , солдатом стрільцем-помічником гранатометника ІІІ відділення взводу охорони Рубіжансько-Кремінського об`єднаного міського військового комісаріату від 25 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 призваний на військову службу за контрактом. Строк дії контракту 3 роки.

Відповідно до копії листа директора Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації Поліщук О.А. «Про надання роз`яснень» № 6/2962-31 від 18.08.2016 року, з копії контракту вбачається, що він укладений на визначений строк (3 роки), але відсутня інформація, чи вперше вступає працівник на військову службу. Тому можливі два варіанти: а) працівник вступає на військову службу вперше (не продовжує контракт у зв`язку з оголошенням демобілізації як раніше призваний під час мобілізації). Такий вид контракту не підпадає під дію ч. 3 ст. 119 КЗпП України, тому працівник підлягає звільненню за пунктом 3 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 44 КЗпП України. Підставою для звільнення може бути надана працівником копія цього контракту; б) працівник продовжує військову службу (раніше був призваний під час мобілізації, на особливий період, та який підлягає звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації). У такому випадку на працівника розповсюджуються гарантії, визначені ч. 4 ст. 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи та середнього заробітку.

Згідно із копією Витягу з наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області «Про особовий склад» № 44 ОС-16 від 22 серпня 2016 року, ОСОБА_1 22 липня 2016 року звільнено з посади фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України (вступ працівника на військову службу) з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

З копії листа Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області № 5/57-16/Г-52 від 25 серпня 2016 року вбачається, що з метою недопущення порушень чинного законодавства під час виконання власником своїх обов`язків щодо виконання умов трудового договору та тлумачення застосування норм Кодексу законів про працю України під час вступу працівника на військову службу управлінням було детально розглянуто надану позивачем копію контракту від 25.07.2016 року та направлено листа до Департаменту соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації з приводу надання роз`яснень про звільнення з роботи, або збереження місця роботи (посади), середнього заробітку в установі, під час укладання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три) роки. Так, згідно копії контракту та наданих роз`яснень (лист Департаменту соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації від 18.08.2016 року № 6/2862-31) вбачається, що контракт ОСОБА_1 укладений вперше на визначений строк (3 роки). Такий вид контракту не підпадає під дію ч. 3 ст.119 Кодексу законів про працю України, в зв`язку з чим працівник повинен бути звільнений за п. 3 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, наказом управління ДПтС України в Луганській області від 22.08.2016 року № 44/ОС-16, позивача було звільнено за п. 3 ст. 36 КЗпП України (вступ працівника на військову службу).

Відповідно до копії довідки № 5/177, наданої Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Луганській області від 08 листопада 2016 року, норми Закону України «Про державну службу» на працівників підрозділів кримінально-виконавчої інспекції Державної кримінально-виконавчої служби України не поширюються, у зв`язку з чим посада фахівець (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області, яку до моменту звільнення обіймав ОСОБА_1 , не може бути прирівняна до посад державної служби.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, суд враховує наступні правові норми.

Згідно із ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи відповідно до частин третьої та четвертої ст. 119 КЗПП.

Частиною 2 статті 119 КЗпП України передбачено, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Згідно із ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Отже, частина 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частина 3 статті 119 КЗпП визначають обов`язкові умови збереження визначених гарантій у випадку прийняття працівника на військову службу за контрактом, а саме: таке прийняття на військову службу повинно відбутися за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану. Вказане словосполучення (правова конструкція) «у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану» застосовується до умов (змісту) самого контракту про військову службу, тобто визначає вид такого контракту, що обґрунтовується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки.

Згідно із ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до пункту 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, перший контракт про проходження військової служби укладається:

- з військовослужбовцями, прийнятими на посади рядового складу, - строком на 3 роки;

- з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, чинне законодавство України розрізняє декілька видів контрактів про проходження військової служби із різними умовами, строками дії та підставами для укладення, серед яких існують два окремих види:

1) з військовослужбовцями, прийнятими на посади рядового складу - строком на 3 роки;

2) з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відтак на позивача не поширюються гарантії, передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України щодо збереження місця роботи та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, адже позивачем при вступі на військову службу було укладено звичайний строковий контракт на посаду рядового складу строком на три роки, а не контракт у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Вищевказана позиція суду додатково обґрунтовується тим, що постанова КМУ від 4 березня 2015 р. № 105 про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом (в редакції, яка була чинною станом на час звільнення позивача), розповсюджується лише на громадян України, які починаючи з 8 лютого 2015 року були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану.

Посилання в повідомленні тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара Рубіжансько-Кремінського об`єднаного міського військового комісаріату Луганської області Гаджиєва С.М. № 3992 від 02.08.2016 року на те, що громадянин ОСОБА_1 , 1984 року народження, призваний на військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію не підтверджується іншими матеріалами справи, адже по-перше із змісту укладеного позивачем контракту однозначно вбачається, що його укладено на певний строк і цей строк не пов`язаний із особливим періодом, кризовою ситуацією, військовим станом або мобілізацією/демобілізацією, а по-друге позивача було прийнято на службу із військовим званням солдата, а не на посаду офіцерського складу, як про це вказано у повідомленні.

З копій наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.07.2016 року № 142 та № 59-рс також вбачається, що позивача було прийнято на військову службу із військовим званням солдата за контрактом строком на три роки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем обґрунтовано були застосовані норми п. 3 ст. 36 КЗпП України до позивача, як до особи, яка вступила на військову службу за звичайним строковим контрактом, внаслідок чого позивача було законно звільнено із займаної посади, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні всіх позовних вимог ОСОБА_1 .

Стосовно строку звернення позивача до суду, суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом з пояснень сторін встановлено, що позивачу станом на час розгляду справи не була видана трудова книжка, а копію наказу про звільнення представник позивача (адвокат Овчаренко О.В.) вперше отримав 15.11.2016 року, вказана копія наказу була надіслана на адресу представника позивача листом із вихідною датою від 10.11.2016 року. При цьому представник позивача звернувся до суду 29.11.2016 року, а отже строк звернення до суду ним пропущено не було.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору згідно із законом і у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, в той час як представник відповідача не заявляв про наявність у нього судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа Рубіжанський міський відділ кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д. Б. Баронін