Справа №468/901/17-ц 04.12.2017 04.12.2017 04.12.2017
Справа №468/901/17-ц Головуючий першої інстанції Муругов В.В.
Провадження №22-ц/784/2369/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

04 грудня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

за участі: прокурора Добрікової І.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Чорного А.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Головного управління Національної поліції в Херсонській області та Державної казначейської служби України рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, прокуратури Херсонської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Херсонської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 квітня 2012 року біля стоянки АЗС «Укртатнафта» у місті Херсоні, позивача без будь-яких пояснень було затримано працівниками міліції. Проти його волі було проведено особистий обшук останнього та обшук належного йому на праві спільної сумісної власності транспортного засобу марки CHEVROLET модель LACETTI NF 193, реєстраційний номер НОМЕР_1, під час якого працівниками міліції було вилучено та привласнено деякі особисті речі позивача та його дружини.

Після таких дій, слідчим було оглянуто речі, які залишились у автомобілі, та складено протокол огляду місця події. Можливості приймати участь у слідчих діях ОСОБА_2 надано не було, як і не надано копію протоколу обшуку.

10 квітня 2012 року слідчим СВ Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області Платок Т.М. складено протокол затримання позивача за підозрою у вчиненні злочині, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Постановою Суворовського районного суду міста Херсона від 13 квітня 2012 року продовжено строк затримання ОСОБА_2 до десяти діб.

Наступною постановою Суворовського районного суду міста Херсона від 19 квітня 2012 року обрано відносно позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено постановою Дніпровського районного суду міста Херсона від 05 вересня 2012 року.

Лише постановою Дніпровського районного суду міста Херсона від 16 квітня 2013 року ОСОБА_2 звільнено з під варти, та обрано інший запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою Херсонської місцевої прокуратури від 12 липня 2016 року закрито кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Позивач зазначав, що загалом протягом року, починаючи з 05 квітня 2012 року по 16 квітня 2013 року його було незаконно позбавлено свободи на підставі необґрунтованої підозри, а також чотири роки і три місяця з 13 квітня 2012 року по 12 липня 2016 року він незаконно перебував під слідством та судом.

Крім того, в рамках кримінальної справи слідчими під час проведення обшуку автомобіля та житла було безпідставно вилучено належне позивачу майно, яке після закриття кримінального провадження не було йому повернуте.

Більш того, в засобах масової інформації була поширена інформація про те, що він є членом злочинного угрупування, що вплинуло на його діяльність як помічника-консультанта народного депутата України, підірвало його авторитет та ділову репутацію, викликало негативне ставлення з боку суспільства.

Також, у 2014 році позивачу було відмовлено Державною міграційною службою України в заміні паспорта громадянина України для виїзду за кордон на тій підставі, що відносно нього обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості пройти курс лікування за межами України як особа, яка отримала поранення при виконанні військових обов'язків.

До того ж, через незаконне затримання він був позбавлений можливості працювати, не міг дбати про сім'ю, був позбавлений можливості спілкуватися з рідними та знайомими.

Внаслідок незаконного затримання, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тримання під вартою, незаконного перебування під слідством та судом, порушення недоторканості житла (при незаконному обшуку), порушення права на володіння та користування майном, яке було вилучено при проведенні обшуків і частина з якого в подальшому зникла, позивач зазнав моральних страждань.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив стягнути на його користь суму в розмірі 1 011 800 грн., яка складається з: 163 200 грн. (3 200 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 51 (кількість місяців) за час перебування під слідством та судом + 153 600 грн. (3 200 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 4 (кількість розмірів мінімальної заробітної плати) х 12 (кількість місяців) - за час незаконного перебування під вартою + 32 000 грн. (сатисфакція за порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини, щодо порушення недоторканості житла та володіння позивача) + 663 000 грн. (сатисфакція за порушення статті 1 додаткового протоколу №1 Конвенції, щодо порушення прав позивача на володіння власним майном).

Крім того, позивач просив стягнути на його користь 31 149 грн. на відшкодування витрат, які він зазнав у зв'язку із надання йому юридичної допомоги.

Також, просив зобов'язати прокурора Херсонської місцевої прокуратури скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду міста Херсона від 04 квітня 2014 року та повернути належне йому майно, вилучене 05 квітня 2012 року під час огляду транспортного засобу марки CHEVROLET модель LACETTI NF 193, реєстраційний номер НОМЕР_1 та обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача Державної казначейської служби України проти задоволення позову заперечував та посилався на безпідставність позовних вимог. Зазначав, що позивачем необґрунтовано ані факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, ані розмір спричиненої йому моральної шкоди. Крім того, з урахуванням інкримінованого позивачу злочину, застосування відносно нього відповідних процесуальних заходів було цілком логічними діями з точки зору кримінально-процесуального законодавства. При цьому, зазначав, що при встановлені обґрунтованості позовних вимог позивача, варто звернути увагу на те, що розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при відшкодуванні моральної шкоди в такому випадку має застосовуватись у розмірі 1 600 грн. (том 2 а.с.7-9).

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Херсонській області проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що позивачем не доведено ні наявності моральної шкоди, ні причинного зв'язку дій органу досудового розслідування з моральними втратами, про які зазначає позивач, а також взагалі необґрунтовано визначено розмір моральної шкоди. Крім того, зазначав, що вимога позивача про стягнення на його користь 31 149 грн. витрат за надання йому правової допомоги підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат, пов'язаних з наданням позивачу правової допомоги в кримінальному провадженні, закрито.

За клопотанням позивача ОСОБА_2 у справі замінено відповідача Херсонську місцеву прокуратуру на прокуратуру Херсонської області (том 2 а.с.38-39).

Представник відповідача прокуратури Херсонської області у своїх запереченнях зазначав, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння та необхідність відшкодування йому моральної шкоди саме у розмірі 1 011 800 грн. Вважав, що виходячи з засад розумності та справедливості на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода виходячи з розміру не більше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому зазначав, що вимога про скасування арешту майна не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року провадження в частині позовних вимог про зобов'язання прокурора скасувати арешт майна закрито (том 2 а.с.57-58).

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_2 120 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, шляхом стягнення на його користь 1 011 800 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди (том 2 а.с.77-81).

В апеляційних скаргах Головне управління Національної поліції в Херсонській області і Державна казначейська служба України посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити (том 2 а.с.90-94,99-102).

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування і прокуратури по відношенню до позивача. При цьому суд зазначав, що шкода, завдана позивачу незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, та шкода, завдана незаконним триманням позивача під вартою, підлягають самостійному обрахунку і відшкодуванню, та моральну шкоду за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності слід розраховувати, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць, а за незаконне тримання позивача під вартою - з розміру двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць тримання під вартою. При визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, районний суд виходив із розміру мінімальної заробітної плати 1 600 грн. посилаючись на п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про винесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, в якому зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з такими висновками районного суду, зокрема в частині визначеного судом загального розміру таких відшкодувань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону України право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1,5 статті 3 цього Закону України у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Так, ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст.13 цього Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Приписами ч.1 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з вимогами ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а ч.7 ст.1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду встановлюється законом.

У п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року судам роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2012 року ОСОБА_2 був затриманий в порядку ст.115 КПК України та згідно постанови Суворовського районного суду міста Херсона від 13 квітня 2012 року продовжено строк затримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до десяти діб (том 1 а.с.75).

Постановою Суворовського районного суду міста Херсона від 19 квітня 2012 року обрано відносно позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (том 1 а.с.74).

30 липня 2012 року прокурором Суворовського району міста Херсона затверджено обвинувальний висновок. Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 направлена до суду в порядку ст.232 КПК України (у редакції 1960 року) (том 1 а.с.37-64).

Постановою Дніпровського районного суду міста Херсона від 16 квітня 2013 року кримінальна справа направлена прокурору Суворовського району міста Херсона для проведення додаткового розслідування, а запобіжний захід обраний ОСОБА_2 у вигляді «тримання під вартою» замінено на «підписку про невиїзд» (том 1 а.с.65-68).

Постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури про закриття кримінального провадження від 12 липня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004305 від 08 серпня 2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.198,289 ч.2 КК України стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, яка передбачає можливість закриття кримінального провадження у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати (том 1 а.с.69-72).

Отже, встановлене свідчить про те, що у період з 10 квітня 2012 року до 12 липня 2016 року, що становить 51 місяць, позивач перебував під вартою, на підписці про невиїзд та під слідством.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено, що незаконні дії органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури завдали моральної втрати позивачу, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури, незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань через ізоляцію від суспільства в період перебування під вартою, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних та звичних життєвих зв'язків, необхідності захищатись від необґрунтованих обвинувачень та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши ці обставини та керуючись ст.1176 ЦК України та статтями 2-4 Закону України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з доводами відповідачів про недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди та причинного зв'язку між цією шкодою та діями правоохоронних органів, з огляду на наступне.

Перебування під слідством та судом передбачало обов'язкову участь позивача у слідчих діях, необхідність явки на допити, судові засідання, звернення за правовою допомогою тощо. Також, негативне ставлення до нього з боку інших осіб вимагало від ОСОБА_2 додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків.

Вказані обставини зумовлюють негативні зміни у психічному стані будь-якої людини і виражаються в завданні їй душевних страждань.

Ці страждання є наслідками незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що свідчить про наявність незаконних дій правоохоронних органів.

Не можна погодитись і з посиланням в апеляційних скаргах відповідачів на порушення районним судом засад розумності та виваженості, а також неврахування обсягу моральних страждань при визначенні розміру відшкодування.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з вимог ст.13 Закону України про те, що цей розмір визначається з урахуванням конкретних обставин справи, характеру душевних страждань, їх тривалості та мінімального розміру відшкодування - не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, визначеної на час розгляду справи (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами).

При цьому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо невірного застосування районним судом п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, та застосування як розрахункової величини мінімальної заробітної плати у розмірі 3 200 грн.

Так, відповідно до п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн.

За такого, вирішуючи спір 11 жовтня 2017 року суд вірно здійснював розрахунок моральної шкоди, виходячи з встановленої величини у розмірі 1 600 грн.

Разом з тим, щодо розміру відшкодування моральних страждань, то колегія суддів виходить з наступного.

Слідство у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.289, ст.198 КК України тривало 51 місяць. З них 12 місяців позивач перебував під вартою.

У зв'язку з цим, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань у різні часові відрізки, а саме: перебування позивача під слідством і вартою та просто перебування під слідством, колегія суддів вважає, що вказане тягне за собою різну глибину моральних страждань, а відповідно, підлягає і різній оцінці.

Так, в першому випадку, достатнім і належним відшкодуванням моральної шкоди є грошова сума в розмірі 38 400 грн., де базовим критерієм нарахування слід вважати подвійну мінімальну заробітну плату, визначену у розмірі 1 600 грн. (12 місяців х (2 х 1 600 грн.)). При цьому, це обґрунтовує, як перебування під слідством так і перебування під вартою, що тягне за собою більш глибокі страждання людини.

У другому випадку (під час перебування під слідством) достатнім і належним відшкодуванням є грошова сума в розмірі 62 400 грн., де базовим критерієм нарахування слід взяти встановлену розрахункову величину - 1 600 грн. (39 місяців х 1 600 грн.). Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 100 800 грн.

На думку колегії суддів, саме такий розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням принципів розумності та справедливості є достатньою компенсацію моральних страждань ОСОБА_2

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу за порушення при вчинені окремих слідчих дій, то таке не підлягає відшкодуванню, оскільки охоплюється відшкодуванням саме за факт перебування під слідством і судом і таке стягнення проведено вище. До того ж, в протилежному випадку, буде мати місце подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одні і ті ж дії.

За вказаних обставин, оскаржуване рішення в частині задоволених вимог, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, слід змінити, виклавши його в наступній редакції, а саме стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_2 100 800 грн.

Судові витрати в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року в частині задоволених вимог - змінити, виклавши його резолютивну частину в частині стягнення відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_2 100 800 (сто тисяч вісімсот) грн.

В іншій частині судове рішення - залишити без змін.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина