Справа №487/36/15-ц 10.01.2017 10.01.2017 10.01.2017
Справа №487/36/15-ц Головуючий першої інстанції Біцюк А.В.
Провадження №22-ц/784/289/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Шагаєм О.А.,

за участі представника ТОВ «Телец -ВАК» - Зотікова С.Є.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2016 року, постановлену у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» (далі - ТОВ «Фінанс Траст Груп») звернулось до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Заводський ВДВС ГТУЮ).

В обґрунтування скарги зазначало, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2015 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Вендор». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальність «Телец-ВАК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» заборгованість за кредитним договором №014/2292/2/18797 від 26 червня 2008 року у розмірі 830 564 грн. 23 коп., з яких борг по кредиту складає 782 653 грн. 25 коп., відсотки за користування кредитом складають 47 910 грн. 98 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальність «Телец-ВАК» (далі - ТОВ «Телец-ВАК») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» судові витрати в сумі 1 827 грн. з кожного.

Рішення суду набрало законної сили 28 квітня 2015 року та 04 грудня 2015 року на підставі цього рішення Заводським районним судом міста Миколаєва було видано виконавчі листи.

21 квітня 2016 року ТОВ «Фінанс Траст Груп» пред'явило до Заводського ВДВС ГТУЮ для примусового виконання виконавчий лист, за яким боржником є ТОВ «Телец-ВАК», разом з заявою та документами, який отриманий виконавчою службою 25 квітня 2016 року.

Постановою заступника начальника Заводський ВДВС ГТУЮ від 05 травня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, через пред'явлення такого документу неналежним стягувачем.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 липня 2016 року замінено стягувача у виконавчих провадженнях з виконання рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» до ОСОБА_5, ТОВ «Телец-ВАК» про стягнення заборгованості на ТОВ «Фінанс Траст Груп».

02 вересня 2016 року ТОВ «Фінанс Траст Груп» повторно звернулось до Заводського ВДВС ГТУЮ із заявою та виконавчим листом про стягнення в солідарному порядку з боржника ТОВ «Телец-ВАК» заборгованості за кредитним договором №014/2292/2/18797 від 26 червня 2008 року.

Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ Буділовської О.О. від 09 вересня 2016 року за результатом розгляду заяви про примусове виконання вказаного виконавчого листа, було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, встановлений ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Проте, як на думку заявника, в порушення вимог чинного законодавства державним виконавцем не враховано, що виконавчий документ пред'явлено до виконання повторно, оскільки вперше стягувач вчасно пред'явив виконавчий документ, та зазначене, відповідно до положень ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» перервало строки пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Фінанс Траст Груп» просило визнати дії головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ щодо відмови у відкритті виконавчого провадження неправомірними та відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа по справі №487/36/15-ц від 17 квітня 2015 року виданого Заводським районним судом міста Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ТОВ «Телец-ВАК» заборгованості за кредитним договором №014/2292/2/18797 від 26 червня 2008 року.

Представник Заводського ВДВС ГТУЮ надіслав до суду першої інстанції письмові заперечення в яких проти задоволення скарги заперечував, зазначав, що відмовляючи у відкритті виконавчого провадження головний державний виконавець діяла у повній відповідності до вимог законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2016 року у задоволені скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінанс Траст Груп», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами ст.ст.1,5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами і доповненнями та в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав заявників, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 цього Закону).

Зокрема, він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За правилами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби необхідно враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2015 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Вендор». Ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ТОВ «Телец-ВАК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» заборгованість за кредитним договором за №014/2292/2/18797 від 26 червня 2008 року у розмірі 830 564 грн. 23 коп., з яких: борг по кредиту - 782 653 грн. 25 коп. та відсотки за користування кредитом - 47 910 грн. 98 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі (а.с.84).

Судове рішення в апеляційній інстанції не переглядалось та набрало законної сили 28 квітня 2015 року.

На виконання вищевказаного рішення суду, 04 грудня 2015 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано виконавчі листи, у тому числі виконавчий лист про стягнення в солідарному порядку з боржника ТОВ «Телец-ВАК» на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Вендор» заборгованості за кредитним договором (а.с.106).

Проте, постановою заступника начальника Заводський ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ від 05 травня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за заявою ТОВ «Фінанс Траст Груп», через пред'явлення виконавчого документу неналежним стягувачем (а.с.107).

У червні 2016 року ТОВ «Фінанс Траст Груп» звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та 20 липня 2016 року Заводським районним судом міста Миколаєва постановлена ухвала про заміну стягувача у виконавчих провадженнях з виконання рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» до ОСОБА_5, ТОВ «Телец-ВАК» про стягнення заборгованості на ТОВ «Фінанс Траст Груп» (а.с.124).

У вересні 2016 року ТОВ «Фінанс Траст Груп» повторно звернулось до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с.195), але постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ Буділовської О.О. від 09 вересня 2016 року за результатом розгляду заяви про примусове виконання вказаного виконавчого листа було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання (а.с.197).

Обґрунтовуючи вимоги даної скарги, ТОВ «Фінанс Траст Груп» зазначало про неправомірність відмови головним державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження через пропущення стягувачем строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання, оскільки вважало, що мало місце переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Так, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

При цьому, вимогами ч.1 ст.386 ЦПК України встановлена необхідність участі заявника і державного виконавця при розгляді скарги на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця.

Однак, положення даної норми не обмежують право на участь у розгляді скарги інших учасників виконавчого провадження (відмінної від заявника), прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги.

Згідно зі ст.26 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Аналогічні положення викладені у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», в якому зазначено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими ст.386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Втім, в ході розгляду даної справи районним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а також не були виконані вимоги процесуального закону, що передбачені ст.ст.26, 386 ЦПК України.

Разом з тим, правильне застосування судом процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Отже, не залучення до участі у справі всіх учасників виконавчого провадження, а саме боржника ОСОБА_5, та розгляд справи без участі державного виконавця та боржників, позбавляє можливості суд всебічно оцінити фактичні обставини справи, зокрема в частині пропуску чи відсутності пропуску строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання, під час з'ясування чого необхідно враховувати наступне.

Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання встановлені ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

З урахуванням положень п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавчі документи у даній справі - відповідні виконавчі листи, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано випадки переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання, зокрема, вказано, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання (п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Отже, доводи скарги щодо дотримання чи пропущення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання, з урахуванням вищезазначених обставин, підлягають перевірці у взаємозв'язку із зазначеними положеннями ст.ст.22 та 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

З матеріалів справи убачається, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження винесена заступником начальника Заводського ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ 05 травня 2016 року. Повторно заявник подав заяву про примусове виконання рішення суду у вересні 2016 року.

Разом з тим, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу, не дав оцінки вищевикладеним вимогам закону та названим фактичним обставинам справи щодо наслідків повторного звернення стягувача із заявою про примусове виконання виконавчого документа, так як наслідок, не дійшов беззаперечного висновку щодо наявності чи відсутності у державного виконавця підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження з підстав пропущення строку пред'явлення його до виконання та не навів переконливих доказів цьому.

У зв'язку з чим, відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України колегія суддів вважає, що є підстави для скасування оскаржуваного судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2016 року скасувати, а справу разом із скаргою та доданими до неї матеріалами направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина