Справа № 184/1123/16-ц
Номер провадження 2/184/8/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про стягнення боргу за договором позики»,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги, висловлені в позові та просять суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором позики грошові кошти в сумі 23000 грн., а також борг його померлої матері ОСОБА_4 в сумі 9000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні відповідач частково визнав позовні вимоги позивача та її представника та пояснив, що борг в сумі 23000 грн. визнає, постільки він писав розписку, але ніяких грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував, а борг в сумі 9000 грн. взагалі він не визнає та не знає про його існування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 03.04.2014 року за договором позики ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_3, а він отримав від неї 23.000 грн. строком на шість місяців, тобто до 01.10.2014 року для розрахунку за придбану квартиру для його батьків. Матір відповідача ОСОБА_4 була давньою подругою позивача. Вона та її дорослі діти вирішили придбати для матері та батька окреме житло, а саме квартиру АДРЕСА_1. 08.10.2013 року за договором купівлі - продажу на ім'я ОСОБА_5, батька відповідача, була придбана вказана квартира у ОСОБА_6 та у ОСОБА_7 за 49020 грн., з яких 16340 грн. продавці одержали до підписанні вказаного договору, а залишок боргу у суму 32680 грн. покупець зобов'язався передати продавцям у строк до 01.04.2014 року. Але 14.11.2013 року ОСОБА_8 помер. Коли передбачений договором купівлі - продажу квартири строк виконання зобов'язання настав, у його сім'ї не було фінансової можливості сплатити борг, тому вони звернулися до позивача з проханням надати в борг на ім'я відповідача 23 тис. грн.. Вказаний договір позики позивачка з відповідачем уклали у письмовій формі, як розписку, яку відповідач надав їй. Під час укладання договору займу та передачі грошових коштів відповідачу у розмірі 23.000 грн. були присутні свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7, колишні власники вказаної вище квартири, які поставили свій підпис у договорі позики. Залишок боргу за квартиру ОСОБА_3 мали намір сплатити зі своїх коштів. Однак знов не виконали свого зобов'язання перед продавцями. І тому у листопаді 2014 року до позивачки з проханням надати в борг ще 9000 грн. звернулася матір відповідача ОСОБА_4. 14.11.2014 року позивачка надала матері відповідача ОСОБА_9 9000 грн. також на підставі договору позики зі строком повернення до 15.05.2015 року для здійснення повного розрахунку з продавцями за придбану квартиру. Вказаний договір сторони також уклали в письмовій формі у вигляді розписки. Але по закінченні строку дії договору позики відповідач борг позивачу не повернув. Не повернув він його і до сих пір. Його матір, ОСОБА_9, померла 22.11.2015 року, теж так і не повернув позивачці борг.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до вимог ст. 1281 Цивільного кодексу України позивачка ОСОБА_1 своєчасно звернулася з претензією кредитора до спадкоємців померлої ОСОБА_9 в ОСОБА_10 державну нотаріальну контору Дніпропетровської області. На підставі її претензії кредитора ОСОБА_10 державна нотаріальна контора Дніпропетровської області 27.05.2016 року внесла до Спадкового реєстру реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи після померлої ОСОБА_4 за № 59024154, що підтверджується копією ОСОБА_11 про реєстрацію у Спадковому реєстрі.

Відповідач є рідним сином ОСОБА_9 та спадкоємцем першої черги за законом після її смерті, який вважається таким, що прийняв спадщину відповідно зі ст. 1268 ч. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до наданих позивачкою письмових доказів відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом зі своєю померлою матір'ю ОСОБА_4 за однією адресою по вул. Гоголя, буд. № 21 в м. Покров Дніпропетровської області, що підтвердив і сам відповідач в судовому засіданні.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй після смерті її чоловіка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2014 року.

Статтею 1282 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року наказом Міністерства юстиції України, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Однак відповідачем до сих пір не повернутий позивачці ні його особистий борг за договором позики, ні борг його матері, спадкоємцем якої він є за законом.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або бо таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує своїх зобовязань за договором позики, позивачка змушена звернутися до суду з цим позовом.

Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені ним в судовому засіданні щодо часткового визнання позовних вимог позивача та її представника, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями позивача та її представника, висловлених в позовній заяві, наданими ними належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідач не оспорює факт укладення з позивачем договору позики від 03.04.2014 року та факт власноручного написання ним письмової розписки про отримання грошових коштів у сумі 23 тис. грн., про свідчить копія та оригінал вказаного документу, які є в матеріалах справи, але всіляко намагається уникнути від виконання договору позики та цивільної відповідальності, посилаючись на те, що фактично від позивача він грошових коштів не отримував. При цьому свої заперечення у встановленому законом порядку нічим не підтвердив, не оспорював і не оспорює укладений договір позики від 03.04.2014 року, так само і договір позики від 14.11.2014 року, написаний його матірю ОСОБА_4. Щодо вказаного договору відповідач зазначає, що йому нічого не відомо, однак в силі вимог цивільного законодавства України, зазначених вище у вказаному рішенні відповідач повинен відповідати і за вказаним договором позики.

За таких обставин суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 03 квітня 2014 року грошові кошти у сумі 23000 грн., а також борг його померлої матері ОСОБА_4 за договором позики від 14 листопада 2014 року в сумі 9000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 551.20 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1281, 1282, 1268 ч. 3 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про стягнення боргу за договором позики» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за договором позики від 03 квітня 2014 року грошові кошти у сумі 23000 (двадцять три тисячі гривень), а також борг його померлої матері ОСОБА_4 за договором позики від 14 листопада 2014 року в сумі 9000 (девять тисяч гривень), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_11