Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/3275/16Головуючий у 1-й інстанції Сидорова М.В.
Пр. № 22-ц/778/1029/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі філії КОНЦЕРНУ «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води)

ВСТАНОВИЛА:

КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив (а.с. 140-143), та просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), надані за адресою: м. Запоріжжя пр. Ювілейний б. 16 кв. 109, зокрема:

- стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» за період з 01.11.2013р. по 30.11.2014р. заборгованість в сумі 3636,14грн.,

- стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» за період з 01.12.2014р. по 31.10.2016р. заборгованість в сумі 5441,37 грн.,

- стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року (а.с. 152-154) позов КОНЦЕРНУ «МТМ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.11.2013р. по 30.11.2014р. в сумі 3636,14 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2014р. по 31.10.2016р. в сумі 5441,37 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» в рахунок повернення сплаченого судового збору з кожного по 459, 33 грн.

Позивач ОСОБА_6 МТМ» та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 157-161) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково: стягнути на користь позивача з ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у сумі 9077,51 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 168), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.169).

Позивач ОСОБА_6 «МТМ» подав апеляційному суду через канцелярію письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 (а.с. 175-177).

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду через канцелярію письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 (а.с. 180-194).

У судове засідання 16 березня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.173-174) відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за участю представника ОСОБА_6 «МТМ» за довіреністю (а.с. 178) ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_3, представників останнього за довіреностями (а.с. 35-36) ОСОБА_8 та ОСОБА_9, перекладача відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10, представника відповідача ОСОБА_4 за довіреністю (а.с. 56) ОСОБА_11

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_11 про відвід перекладача ОСОБА_10 у цій справі відмовлено.

Заслухавши у судовому засіданні 16 березня 2017 року доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у тому числі відповідача ОСОБА_3 через перекладача ОСОБА_10, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи уточнений позов ОСОБА_6 «МТМ» у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 11, 218, 322, 509, 526, 610 - 611 ЦК України, ст. ст. 67,68 ЖК України, ст. ст. 16, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р., ст. ст. 3 -4, 10 - 11, 60 - 61, 88, 212-215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості уточненого позову позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач КОНЦЕРН «МТМ» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населення для побутових потреб (а.с.9-10).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009р. КОНЦЕРН «МІСЬКИ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» визначений виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з 01.01.2009 р.

Квартира № 109 знаходиться в багатоквартирному будинку №16 по пр. Ювілейний м. Запоріжжя, який підключений до мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, що сторонами в судовому засіданні не спростовувалось.

Згідно із довідками УДСУ в Запорізькій області, наданими на запит суду (а.с.12, 50-51), та довідкою ЦОА МКП «Основаніє» від 25.03.2015р. (а.с. 24), у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 з 1989р., ОСОБА_2 з 2007р., ОСОБА_2 з 2012р.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2015р. розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 22.03.2002р. (а.с. 27-28).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.08.2015р. з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу на його утримання в звязку з продовженням навчання, починаючи з 09.04.2015р. до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ОСОБА_2 віку 23 років (а.с. 29-30).

Згідно із випискою з особового рахунку №62321750, відкритого на вищевказану квартиру, за період 01.11.2013р. по 31.10.2016р., нараховано плату за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 17591,64грн., сплачено відповідачами за цей період взагалі 8958,13грн., з яких 444,00 грн. оплачено в листопаді 2013р. за період до 01.11.2013р. Заборгованість за спірний період становить 9077,51грн. (а.с.98).

В тому числі нараховано плату за період з 01.11.2013р. по 30.11.2014р. на суму 3636,14 грн., за період з 01.12.2014р. по 31.10.2016р. на суму - 13995,50 грн.

За період з 01.11.2013р. по 30.11.2014р. відповідачами оплата за надані послугу не внесена (при цьому 444,00 грн., які сплачені в листопаді 2013р. не враховані, оскільки вказані кошти зараховані в оплату за жовтень 2013р.); за період з 01.12.2014р. по 31.10.2016р. відповідачами оплачено 8514,13 грн.

За період з 01.11.2013р. по 30.11.2014р. заборгованість становить 3636,14 грн., за період з 01.12.2014р. по 31.10.2016р. 5441,37 грн.

Судом першої інстанції було також правильно встановлено, що відповідачі здійснювали оплату за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, але не в повному обсязі.

11.05.2016р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ №2н/337/276/2016, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2013р. по 31.03.2016р. в розмірі 10007,07грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016р. (а.с.7) вказаний судовий наказ було скасовано за заявою боржника.

30.08.2016р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом (а.с.3).

Суд першої інстанції правильно вважав, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами ЦК України, що регулюють договірні відносини, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В силу вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Ч. 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Ст. 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно із ч.2 ст.62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства.

В силу вимог ст. ст. 67,68 ЖК України наймачі зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно із ст.64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо вказані особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

В силу вимог ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно із ст.19 вищезазначеного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 20 вказаного Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3).

В силу вимог ст. 32 вказаного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. №630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно із п. 30 Правил споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Оцінивши повно, всебічно та обєктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозвязку і достатності, їх належність та допустимість, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідачі, як мешканці та користувачі квартири, і, відповідно, як споживачі комунальних послуг, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобовязання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у звязку з чим утворилась заборгованість за період з 01.11.2013р. по 31.10.2016р. в загальній сумі 9077,51грн. та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 30.11.2014р. набув повноліття (свідоцтво про народження, копія а.с. 114), то за період за період з 01.11.2013р. по 30.11.2014р. підлягає стягненню заборгованість в сумі 3636,14грн. в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, а за період з 01.12.2014р. по 31.10.2016р. заборгованість в сумі 5441,37грн. солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що квартира відповідачів була підключена до мережі централізованого постачання та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період їм надавались і ними споживались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не звертались, факт отримання вказаних послуг ними не оспорюється, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі здійснювали оплату нерегулярно та не в повному обсязі.

Нарахування помісячної плати за спожиті послуги у вказаний період здійснювалось за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради №39 від 31.01.2011р., №465 від 14.12.2012р., що відповідає нормам діючого законодавства.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо по кожному виду послуг, суми заборгованості за кожен місяць.

Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачами суду першої інстанції не надано, тому останній правильно прийняв його за основу при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі.

Крім того, з заперечень відповідачів у суді першої інстанції, останнім було правильно встановлено, що відповідачі не погоджується з нарахуванням оплати через відсутність письмового договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг, яким би узгоджувалась оплата абонентської плати.

При ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги ці заперечення про відсутність письмового договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг, яким би узгоджувалась оплата абонентської плати, оскільки вважав, що поведінка сторін в цей період свідчила про те, що даний договір фактично мав місце, позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги, тобто вчиняв певні дії з централізованого опалення та постачання гарячої води, які відповідачами споживались. Тому, враховуючи норми ст. 11 ЦК України, згідно з якою права та обовязки виникають, зокрема, із дій осіб, що передбачені законом, відповідачі в силу фактично існуючого договору зобовязані проводити оплату за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яке, крім того, випливає не тільки з договору, а й з вимог закону.

Дійсно діючими законодавчими актами в сфері надання житлово-комунальних послуг, які вказані вище, передбачено надання цих послуг на підставі відповідного письмового договору. Але відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Так, ні ЦК України, ні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ні ЗУ «Про теплопостачання», ні Правилами не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність, а тому відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.

При цьому, з розрахунку заборгованості судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачі частково здійснювали оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання ними свого обовязку оплачувати надані послуги.

Суд першої інстанції правильно оцінив критично твердження представника відповідача ОСОБА_4 у цій справі щодо безпідставного нарахування позивачем вартості надання послуг на відповідача ОСОБА_4 у звязку з тим, що вона не є наймачем квартири та членом сімї наймача, тому не повинна нести солідарну відповідальність за отримані послуги, оскільки, останні спростовуються вимогами ч.3 ст.64 ЖК України, згідно якої особи, які перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Також суд першої інстанції правильно критично оцінив посилання відповідача ОСОБА_2 на неможливість ним оплати послуг централізованого опалення та постачання гарячої води через відсутність доходів, вважав останні юридично неспроможними, і такими, що не спростовують доводів позивача, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст.625 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в його запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

У матеріалах цієї справи відсутні, належні допустимі докази того, що станом на час нарахування вищезазначеної заборгованості позивачем і до часу ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (20 грудня 2016 року) між відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 був визначений у встановленому законом порядку порядок користування вищезазначеною квартирою за адресою: м. Запоріжжя пр. Ювілейний б. 16 кв. 109, та, що відкрито окремі рахунки для відповідачів по оплаті житлових та комунальних послуг по цій квартирі, у тому числі з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води).

В силу вимог ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Встановлено, що по квартирі відкритий лише один особовий рахунок по оплаті послуг позивача № 62321750 на імя відповідача ОСОБА_3 (а.с.8)

Тому, фактично існуючий порядок користування відповідачами вищезазначеною квартирою ніяким чином не спростовує солідарний обовязок (солідарну відповідальність) усіх відповідачів між собою перед позивачем ОСОБА_6 «МТМ» по оплаті фактично наданих позивачем у цю квартиру послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) відповідачам, які, навіть, є на протязі останнього часу колишніми членами сімї між собою.

Відсутність відповідного договору між позивачем та відповідачами щодо надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у вищезазначену квартиру ніяким чином не спростовує обовязок відповідачів оплатити на користь позивача фактично надані та отримані у вказану квартиру послуги позивача з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), який виник в силу вимог закону.

Наявність інвалідності у відповідачів, відсутність доходу в останніх чи скрутне матеріальне становище останніх не може бути підставою для звільнення відповідачів від сплати вищезазначеної заборгованості у цій справі в силу вимог ст. 625 ЦК України, але може бути підставою у подальшому окремо від цієї справи в разі поділу між відповідачами в установленому законом порядку особових рахунків по квартирі підставою для оформлення відповідної субсидії для оплати останніми послуг позивача за наступний період.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Оскільки, не можна вважати доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України, при перевірці апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі від 20 грудня 2016 року надані відповідачем ОСОБА_3 апеляційному суду до його заперечень на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 у цій справі документи, датовані вже після ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі, а саме: довідку Запорізького гідроенергетичного коледжу відносно заочної форми навчання ОСОБА_2 від 09 лютого 2017 року (а.с.192), рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року (а.с. 193-194) в іншій цивільній справі за участю відповідачів, яким скасовано рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2017 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа КП «Наше місто» про встановлення порядку користування квартирою, зміну договору найма житла відмовлено.

Крім того, в апеляційного суду відсутні підстави вважати доказами, передбаченими ч. 2 ст. 303 ЦПК України, надані відповідачем ОСОБА_3 апеляційному суду до його заперечень на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 у цій справі, документи (а.с. 184-191), хоча й датовані датами до ухвалення оскаржуємого рішення суду першої інстанції у цій справі, але які мав надавати ОСОБА_3 у цій справі раніше суду першої інстанції у цій справі, поважність причини ненадання останніх суду першої інстанції апеляційному суду відповідачем ОСОБА_3 не доведена.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення всіх відповідачів, у тому числі ОСОБА_2, від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідачі та їх представники не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі та у спростування правильно встановлених фактичних обставин цієї справи судом першої інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, стягнуто з усіх відповідачів, у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є інвалідами з дитинства 3 групи по слуху безстроково (а.с. 23, 58-60), на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» в рахунок повернення сплаченого судового збору на загальну суму 1378,00 грн. (платіжні доручення а.с.1-2) з кожного з відповідачів окремо по 459,33 грн.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_6 «МТМ» будь-яких понесених судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 був звільнений ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року (а.с. 168) від сплати судового збору у розмірі 1515,80 грн. при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_12ОСОБА_13