АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/765/16-ц Номер провадження 22-ц/786/269/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи - Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_9, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до відповідачів про встановлення нового порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він 30 жовтня 1972 року відповідно до договору купівлі-продажу придбав 7/25 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. На підставі цього договору в його користування перейшла частина будинку, а саме: веранда 2-1, кухня 2-2, кімната 2-3, погріб сарай літ. «Е» . Вбиральня та колодязь були у спільному користуванні усіх співвласників будинку. Відповідачу ОСОБА_6 належить 22/100 цього домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.1996 року, а відповідачці ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2015 року належить 11/25 частини вказаного домоволодіння. Між колишніми співвласниками домоволодіння - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, мировою угодою, яка затверджена ухвалою Народного суду Київського району м. Полтави від 28.04.1961 року, була досягнута домовленість з приводу користування земельною ділянкою за вказаною адресою, відповідно до якої ОСОБА_10 виділено у користування земельну ділянку площею 447 кв.м., ОСОБА_11 - 285 кв.м. , ОСОБА_12 - 285 кв.м, а земельна ділянка площею 322 кв.м, яка знаходилась під будинком та біля будинку, була залишена у спільному користуванні. З часу укладення вказаної мирової угоди змінились власники будинку та змінився порядок користування земельною ділянкою. Власником квартири № 1 - ОСОБА_6 зроблений індивідуальний окремий вихід на вулицю. Попереднім власником квартири № 3, яка на даний час належить ОСОБА_4 самовільно здійснені добудови до будинку на земельній ділянці, яка вділялась по вказаній мировій угоді у спільне користування та на якій знаходився прохід до частини будинку що належить позивачу. Зазначені перебудови призвели до того, що позивач був вимушений користуватись входом до подвір'я та будинку по земельній ділянці, яка виділялась попередньому власнику квартири № 3, що на даний час належить ОСОБА_4

У 2014 року між співвласниками домоволодіння виник конфлікт і ОСОБА_4 закрила прохід, яким користувався позивач, що призвело до неможливості позивача проходити до своєї частини будинку.

У 2015 року він звертався до суду із позовом про усунення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою, але у задоволенні його позовних вимог було відмовлено з тих підстав, що вхід до садиби , яким він раніше користувався розташований на земельній ділянці, яка виділялася попередньому власнику частини домоволодіння, власником якого є тепер ОСОБА_4, а інший порядок користуванням земельною ділянкою не встановлювався. Після вказаного рішення суду відповідач ОСОБА_6 збудував прохід до своє хвіртки між огорожею № 8 та своєю частиною будинум, облаштував на проході веранду, а відповідач ОСОБА_4 встановила паркан всередині двору .

Оскільки на даний час змінився порядок користування земельною ділянкою, який був встановлений між попередніми співвласниками, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив встановити новий порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 відповідно варіанту № 3 висновку №40 судової земельно-технічної експертизи від 30 червня 2016 року, яка була проведена під час розгляду даної справи.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_8 - задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4 відповідно до варіанту №3 висновку №40 судової земельно-технічної експертизи від 30 червня 2016 року.

Виділено земельну ділянку площею 64 м2 (на плані жовтого кольору) для обслуговування житлового будинку , господарських будівель, проходу та проїзду у спільне користування, співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4. Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земельної ділянки , що пропонується ОСОБА_6 та ОСОБА_9 довжина межової лінії складає 1.64 м, з боку земельної ділянки, що пропонується ОСОБА_8 довжина меж складає: 11,96м; з боку земельної ділянки, що пропонується ОСОБА_4 довжина межової лінії складає 5,3м, 15,66м, 14,18м, 4,86м; 2,5м з боку земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_2 довжина межової лінії складає 1,5м;

Виділено у користування ОСОБА_6 та ОСОБА_9 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 (на плані зафарбовано в червоний колір) площею 375 кв.м. Земельна ділянка описується наступними з боку земельної ділянки по АДРЕСА_3 довжина межової лінії складає: 31.81 земельної ділянки по АДРЕСА_4 довжина межової лінії складає: 19.75м , земельної ділянки, що знаходиться в лишках по АДРЕСА_5 довжина межової лінії складає: 8,03м.; з боку земельної ділянки, що виділяється в користування ОСОБА_8 довжина межової лінії складає 24,25м ,11,51м, 3,62м ,0,36м, 2,0м; 0.35м, 8.9м земельної ділянки, що знаходиться у лишках по АДРЕСА_1 довжина межової лінії 4.38м.

Безпосередньо відокремлена частина ділянки що виділяється має площу 354 м2; 1/3 площі спільного користування -21 м2 (64/3), всього 375 м2.(354+21), що відповідає розміру ідеальної частки (1339x7/25-375).

Виділено у користування ОСОБА_8 земельну ділянку в АДРЕСА_1 ( зафарбовано в синій колір), площею 375 кв.м. Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земельної ділянки, що виділяється у користування ОСОБА_6 та ОСОБА_9 довжина межової лінії складає: 24,25м, 11,51м, 3,62м, 0,36м, 2,0м; 0.35м, 8.9м : з боку земельної ділянки , що знаходиться в лишках по АДРЕСА_5 довжина межової лінії складає 7.3 м, з боку земельної ділянки, що виділяється у користування ОСОБА_4 довжина межової лінії складає: 27,83м, 2,29м, 8,08м, 0.7м, 12.04м; з боку земельної ділянки, що пропонується в спільне користування довжина межової лінії складає 11,96м; з боку земельної ділянки знаходиться у лишках по АДРЕСА_1 довжина межової лінії складає: 3.85м.

Безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 354(297+57) м2 ; 1/3 площі спільного користування - 21 м2 (64/3) всього виділяється земельна ділянка площею 375 м2 (354+2 що відповідає ідеальній частці. (1339x7/25-375).

Виділено у користування ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 земельну ділянку (на плані зафарбовано в зелений колір) площею 589 кв.м. Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земельної ділянки що виділена у користування ОСОБА_8 довжина межової лінії складає 27,83м, 2,29м, 8,08м, 0.7м, 12.04м м; з боку земельної ділянки, що знаходиться у лишках по АДРЕСА_5 довжина межової лінії складає: 10,58м.; з боку земельної ділянки по АДРЕСА_2 довжина межової лінії складає: 12.25м, 24,67м; 14,63м, з боку земельної ділянки що знаходиться у лишках по АДРЕСА_1, довжина межової лінії складає: 3,15м., 6,10м; з боку земельної ділянки, що виділена в спільне користування співвласників домоволодіння довжина межової лінії складає 14,18м, 4,86м, 2,5м, 5,30м., 15,66м.

Безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 567 ( 412+155) кв.м., 1/3 площі спільного користування 22 кв.м, всього земельна ділянка площею 589 кв.м, що відповідає ідеальній частці ( 1339х11/25-589).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 1025 грн. 60 коп. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1025 грн. 60 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що судом невірно надана оцінка доказам та встановленим у справі фактичним обставинам, порушено норми матеріального і процесуального права. Посилається на те, що права позивача жодним чином не порушені, користування земельною ділянкою було встановлено між попередніми власниками мировою угодою від 1961 року, що не взято до уваги судом. Також вважає, що експертом не враховані дійсні обставини у справі та розташовані на земельній ділянці огорожі і багаторічні насадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що порядок користування земельною ділянкою, що був встановлений між попередніми співвласниками мировою угодою від 28.04.1961 року на час розгляду даної справи не дотримується новими співвласниками домоволодіння, так як цьому перешкоджають зміни, які відбулися в житловому будинку, внаслідок чого збільшився його розмір за рахунок добудов проведених на земельній ділянці, яка виділялась у спільне користування, а також проведенням комунальних комунікацій до будинку.

Судом встановлено, що позивач фактично позбавлений права на користування земельною ділянкою по тому варіанту, який визначався попередніми співвласниками по мировій угоді. Фактичний порядок користування земельною ділянкою, що склався на час розгляду справи обмежує його законні права, як співвласника домоволодіння, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, а також позбавляє можливості безперешкодного входу до спірної земельної ділянки та ставить його в залежність від рішень співвласників щодо надання йому дозволу користуватись наявним в'їздом та входом до садиби.

За таких встановлених фактичних обставин, та враховуючи те, що розподіл домоволодіння в натурі з припиненням права спільної часткової власності не відбувся, місцевий суд прийшов до висновку про те, що мирова угода укладена 28.04.1961 року не є обов'язковою при вирішенні даного спору, а порушені права позивача підлягають захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до роз'яснень, наданих в пунктах 18 (ґ), 19, 21, 22 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р.(зі змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК.

У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судом фактичних обставин, ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.1972 року є власником 7/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (попередній власник ОСОБА_15 після ОСОБА_12).

ОСОБА_4 є власником 11/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 17.04.2015 року (попередній власник ОСОБА_16 після ОСОБА_10).

Відповідач ОСОБА_6 є власником 21/100 частини вказаного домоволодіння (попередній власник ОСОБА_11 після ОСОБА_17). ОСОБА_9 є власником 7/100 частини (попередній власник ОСОБА_18).

Земельна ділянка за вказнаою адресою не перебуває у власності співвласників, а перебуває у їхньому користуванні.

Попередніми співвласниками вказаного домоволодіння були ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які 28 квітня 1961 року уклали мирову угоду з приводу користування земельною ділянкою, яка затверджена ухвалою Народного суду Київського району м. Полтави від 28 квітня 1961 року.

Відповідно до цієї мирової угоди ОСОБА_10 (теперішній власник ОСОБА_4) виділена у користування земельна ділянка площею 447 кв.м., ОСОБА_11 (нинішні власники ОСОБА_6, ОСОБА_9) - земельна ділянка площею 285 кв.м., а ОСОБА_12(нинішній власник ОСОБА_8) - земельна ділянка 285 кв.м. У загальному користуванні всіх попередніх співвласників залишилася під двором загального користування та під спорудами земельна ділянка площею 322 кв.м.

Матеріали справи не містять інформації про те, яка була загальна площа житлового будинку за вказаною адресою та які господарські будівлі були збудовані на спірній земельній ділянці на час укладення мирової угоди, тобто станом на 28.04.1961р.

Разом з тим, згідно технічного паспорту на вказане домоволодіння станом на 24.07.1974 року, вбачається, що на дату його виготовлення загальна площа будинку становила 137.7 кв.м., а із господарських будівель були: 2 сараї; 3 вбиральні; колодязь питний; гараж ( а.с.а.с. 11-13 т. 1).

Із договору купівлі-продажу частини домоволодіння, яку придбав ОСОБА_8 у 1972 році вбачається, що загальна площа будинку становила 102.10 кв.м ( а.с. 6-7т.1).

Із технічного паспорту на домоволодіння , який виготовлений станом на 24.06.1985 року загальна площа будинку вже зазначена 144.4 кв.м, а також збільшилась кількість господарських споруд ( а.с.14-16 т.1). Із технічного паспорту станом на 24.06.1985 року на плані садибної ділянки вбачається, що до вказаного будинку є один вхід (заїзд) з АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці загального користування. Зазначена обставина також підтверджується генеральним планом (схемою) від 05.04.1976 року, на якому також відображений один заїзд до вказаної земельної ділянки з АДРЕСА_1 на землі загального користування ( а.с. 64 т.1).

Із технічного паспорту, що виготовлений станом на 03.04.2015 року (а.с.59-65 т.1) вбачається, що заїзд на спірну земельну ділянку зміщений та знаходиться на земельній ділянці, яке перебуває у користуванні ОСОБА_4, а також наявний вхід до земельної ділянки на землі загального користування шириною 1.30 м., який розташований між огорожею та частиною будинку, що належить ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_9 Згідно цього технічного паспорту загальна площа житлового будинку за вказаною адресою збільшилась до 169.2 кв.м., а також значно збільшилась кількість господарських споруд.

Таким чином, з часу укладання мирової угоди 28 квітня 1961 року спільне домоволодіння значно збільшилося за рахунок проведених добудов, у тому числі і на земельній ділянці, яка була виділена співвласникам мировою угодою від 28.04.1961 року у спільне користування.

Так, станом на час укладення мирової угоди в'їзд до спірного домоволодіння був лише один та він був розташований на земельній ділянці спільного користування.

Разом з тим, станом на час розгляду справи в'їзд до вказаного домоволодіння має тільки ОСОБА_4, та він зміщений із землі, яка перебувала в загальному користуванні на частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_4

Зазначені зміни відбулися в результаті того, що власники частини домоволодіння, яка тепер перебуває у власності ОСОБА_4 провели добудови до будинку та облаштували вигрібну яму на земельній ділянці, яка була виділена всім співвласникам у спільне користування відповідно до мирової угоди від 28.04.1961 року.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про недотримання співвласниками умов укладеної попередніми співвласниками мирової угоди в 1961 році та фактичну зміну істотних обставин поряд з тими, які існували на момент укладення мирової угоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що між попередніми співвласниками домоволодіння була укладена мирова угода в 1961 році, яка є обов'язковою для виконання новими співвласниками, колегія суддів не бере до уваги, оскільки із встановлених у справі фактичних обставин вбачається, що на час розгляду справи розміри домоволодіння зазнали суттєвих змін за рахунок здійснених добудов та проведених комунальних комунікацій до будинку.

Так, правило обов'язковості дотримання попередньо встановленого порядку користування земельною ділянкою стосується тих випадків коли житловий будинок було поділено між співвласниками в натурі з припиненням спільної часткової власності. Однак наявність таких обставин у даній справі судом не встановлено.

З часу укладення мирової угоди (28.04.1961року) змінились власники будинку та змінився порядок користування земельною ділянкою. Власником квартири № 1 - ОСОБА_6 зроблений індивідуальний окремий вихід на вулицю. Попереднім власником квартири № 3, яка на даний час належить ОСОБА_4 самовільно здійснені добудови до будинку на земельній ділянці, яка вділялась по вказаній мировій угоді у спільне користування та на якій знаходився прохід до частини будинку що належить позивачу. Зазначені перебудови призвели до того, що позивач був вимушений користуватись входом до подвір'я та будинку по земельній ділянці, яка виділялась попередньому власнику квартири № 3, що на даний час належить ОСОБА_4

У 2014 року між співвласниками домоволодіння виник конфлікт і ОСОБА_4 закрила прохід, яким користувався позивач, що призвело до неможливості позивача проходити до своєї частини будинку.

Встановивши дані фактичні обставини у справі, зокрема те, що позивач фактично позбавлений можливості безперешкодного користування входом до земельної ділянки та своєї частини домоволодіння, судом першої інстанції вірно взято до уваги роз'яснення постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року, зокрема те, що суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежного користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Таким чином, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки порядок користування земельною ділянкою, який був визначений 28.04.1961 року між колишніми співвласниками домоволодіння порушений співвласниками домоволодіння та поновити його без знесення проведених добудов, які не є самочинними, неможливо, на чому наполягали усі співвласники домоволодіння, то з метою захисту порушених прав позивача необхідно встановити порядок користування спірною земельною ділянкою без урахування мирової угоди, яка укладалась між попередніми співвласниками домовлодіння.

Під час розгляду справи була проведена судова земельно-технічна експертиза. Із висновку № 40 судової земельно-технічної експертизи від 30 червня 2016 року. встановлено фактичне користування земельною ділянкою та розмір земельних ділянок. якими користуються співвласники домоволодіння, якою встановлено, що фактичний порядок користування земельною ділянкою, який існує на час розгляду справи, не відповідає ідеальним часткам співвласників домоволодіння. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 користуються земельною ділянкою, що менше на 4 кв.м. від ідеальної частки. ОСОБА_8 користується земельною ділянкою, що на 9 кв.м. менше від ідеальної частки. ОСОБА_4 користується земельною ділянкою, що на 13 кв.м. більше від ідеальної частки. Судовим експертом запропоновано чотири варіанти встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою.

Колегія суддів враховує, що судом першої інстанції в повній мірі були дотримані норми ч. 4 ст. 10 ЦПК України, оскільки на момент проведення експертизи в користування експерту не були надані всі наявні документи у сторін, а виготовлення 05.09.2016 року на замовлення ОСОБА_4 кадастрового плану земельної ділянки відбулося вже після проведення експертизи. Разом з тим, відповідачка ОСОБА_4 відмовилася проводити повторну експертизу, яка була призначена судом за її клопотанням.

Тому, місцевий суд, врахувавши те, що два співвласника - ОСОБА_8 та ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 визнали як найбільш доцільний запропонований експертом варіант № 3, а ОСОБА_4 не запропонувала будь-якого іншого альтернативного варіанту встановлення порядку користування земельною ділянкою, не визнавши взагалі позовні вимоги, правомірно прийшов до висновку про необхідність встановлення порядку користування земельною ділянкою саме згідно варіанту № 3 судової земельно-технічної експертизи № 40 від 30 червня 2016 року.

За обставин викладених вище, доводи апеляційної скарги не беруться до уваги, оскільки не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності. Оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) О.В.Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця