Провадження №22-ц/772/3098/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мазурчак А. Г.
Доповідач :Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 рокуСправа № 145/1284/14-цм. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 145/1284/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Мазурчак А.Г. об 11.30 год. в смт. Тиврів ,

встановила:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви.

В судовому засіданні в суді першої інстанції позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дочки, в розмірі ? частини доходу позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбаченого чинним законодавством, починаючи з дня подачі позовної заяви.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2017 року задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10 липня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в прибуток держави в сумі 640 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Адвокат ОСОБА_4 направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв'язку з перебуванням його у відпусті з 15 грудня 2017 року по 20 січня 2018 року, в якому також просив повідомити ОСОБА_3 в порядку, передбаченому Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах про час та місце розгляду апеляційної скарги. До клопотання додав договір про надання правової допомоги від 11 листопада 2017 року, згідно з яким він уповноважений представляти інтереси відповідача в Апеляційному суді Вінницької області при розгляді цивільної справи № 145/1284/14-ц.

Згідно з ч.5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги згідно з нормами ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, що підтверджується Дозволом та Свідоцтвом про шлюб від 06 травня 2004 року ( а.с. 5).

В шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 27 червня 2005 року (а.с. 6).

Сторони фактично разом не проживають та рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 лютого 2014 року, яке набуло законної сили 04 березня 2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 8).

На даний час дочка проживає з матір'ю в АДРЕСА_1Відповідач ОСОБА_3 є громадянином і проживає в США.

Відповідно до довідок альтернативної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 м. Гнівань Тиврівського району № 80, 81 від 19.06.2014 року ОСОБА_5 в 2013-2014 році навчалась в 3-му класі, її батько ОСОБА_3 не цікавиться навчанням і вихованням дочки, вихованням дочки займається лише матір (а.с. 9,10).

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_3 переказував на ім'я ОСОБА_2 кошти: 26 грудня 2014 року - 170 дол. США, 05 лютого 2015 року - 150 дол. США, 05 березня 2015 року - 150 дол. США, 03 квітня 2015 року - 180 дол. США, 30 квітня 2015 року - 150 дол. США, 01 червня 2015 року - 150 дол. США, 04 липня 2015 року, 03 серпня 2015 року - 150 доларів США (т. 1 а.с. 108-115).

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Аналогічні положення були закріплені в ст. 2 ЦПК України (2004 року).

Оскільки будь-яка дво- чи багатостороння угода між Україною та США щодо юрисдикції у цивільних (сімейних) правовідносинах відсутня, при розгляді цього спору застосовується законодавство України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК України (2004 року) , та п. 4 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Для забезпечення стягнення утримання на дитину з одного з батьків (батьків) або інших осіб, які відповідають за дитину, зокрема у випадках, коли такі особи проживають у державі, іншій, ніж та, у якій проживає дитина було укладено Конвенцію про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання від 23 листопада 2007 року, яка набула чинності для України 01 листопада 2013 року (із застереженнями), та для Сполучених Штатів Америки 01 січня 2017 року (із застереженнями).

Положення Конвенції застосовуються: a) до зобов'язань про утримання, що виникають з відносин між батьками та дитиною, стосовно особи віком до 21 року; b) до визнання та виконання або виконання рішення про утримання одного з подружжя, коли заяву зроблено разом з вимогою в межах підпункту "a", а також c) до утримання одного з подружжя, за винятком розділів II й III (ст. 2 Конвенції).

В порядку виконання судового доручення про міжнародну правову допомогу відповідач ОСОБА_3 був допитаний щодо предмета даного спору і надав згоду на розгляд цієї справи судом України (т.1 а.с. 92).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в п. 1 звернуто увагу на дію в часі СК України: за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності.

Тобто, за загальним правилом, якщо сімейні відносини виникли раніше і регулювалися актом законодавства, який втратив чинність, новий акт сімейного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Водночас, відносини з утримання дитини є триваючими правовідносинами.

Враховуючи те, що до ухвалення рішення судом першої інстанції, з 8 липня 2017 року набув чинності Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до вимог якого позивач уточнила свої позовні вимоги, спірні правовідносини регулюються нормами СК України в редакції Закону України 17 травня 2017 року № 2037-VIII.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України (2004 року) суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України (в редакції 2004 року) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

У розумінні положень , що містяться у ст. 182 СК України (із змінами станом на 08 липня 2017 року), ч.2 ст. 31 ЦПК України (2004 року) визначення законодавцем мінімального розміру аліментів на одну дитину у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, пов'язане із посиленням захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів та не може бути визнано судом як збільшення розміру позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З аналізу змісту вказаних статей видно, що спосіб стягнення аліментів (у частці від заробітку чи у твердій грошовій сумі) визначається на розсуд позивача, а тому суд не може з власної ініціативи змінювати визначений позивачем спосіб стягнення.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням норм ст.ст. 10, 11 ЦПК України (2004 року), 181-184, 191 СК України, дослідивши обставини справи щодо стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, відсутності на його утриманні інших осіб, дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача шляхом стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача з дня пред'явлення позову, тобто з 10 липня 2014 року.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необхідним і достатнім для гармонійного розвитку дитини, спрямований на забезпечення її інтересів.

Доводи представника відповідача про те, що застосування мінімального розміру аліментів на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку можливо лише з 17 травня 2017 року (дня прийняття відповідних змін до Сімейного Кодексу) не ґрунтуються на нормах закону.

Переказ ОСОБА_3 коштів на ім'я ОСОБА_2 не підтверджує досягнення сторонами домовленості щодо сплати аліментів, умови якої б зобов'язували сторони діяти певним чином, не позбавляє позивача права на звернення з позовом про стягнення аліментів та не є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідач оспорює спосіб і розмір стягнення аліментів, про які заявлено позивачем, а тому твердження представника відповідача про відсутність порушення прав ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_3 добровільно сплачує кошти в розмірі 150 дол. США є безпідставними.

Рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини не нівелює обов'язку того з батьків, з ким проживає дитина, щодо утримання, водночас визначення розміру аліментів пов'язується з розміром доходів платника та іншими обставинами, визначеними ст. 182 СК України.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_2

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2017 року.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: