Справа № 214/8499/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретарів судового засідання - Бєлікової О.А., Євтушенко В.С.,

прокурора - Велегура О.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представників третьої особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали цивільної справи за позовною заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Криворізький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, ОСОБА_5, за участю Криворізької місцевої прокуратури №3, діючої в інтересах та на захист малолітньої ОСОБА_6, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, накладення заборони на відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом 23.11.2015 року, в подальшому уточнивши вимоги (а.с.54-56), просив суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно її малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття, на користь дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 до якого влаштована дитина; накласти заборону на відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, право користування яким належить малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування пред'явлених вимог представник вказав, що ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, відомості про батька дитини - ОСОБА_8 записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач разом з донькою зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 в період з березня 2011 року по квітень 2015 року відбувала покарання у вигляді позбавлення волі в установі відбування покарань, її малолітня донька ОСОБА_6 отримала статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та з січня 2013 року й по теперішній час знаходиться на вихованні в дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Після відбуття покарання, ОСОБА_2 06.04.2015 року звернулася до Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради із заявою про повернення їй доньки на виховання. Під час проведення рейду працівниками соціальних служб за місцем проживання ОСОБА_2 встановлено, що житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, непридатне для проживання дитини: в ньому відключене електропостачання через несплату боргу, квартира потребує ремонту, окреме спальне місце та місце для навчання для дитини відсутні. З ОСОБА_2 проведено роз'яснювально-профілактичну бесіду щодо створення належних умов для виховання, навчання та проживання дитини, необхідності влаштування на роботу для забезпечення стабільного доходу. З метою налагодження контакту між матір'ю та донькою, ОСОБА_2 надано дозвіл іноді брати доньку ОСОБА_6 додому. При цьому, узявши дитину додому на травневі свята в 2015 році, ОСОБА_2 перебувала в стані алкогольного сп'яніння та влаштувала сварку зі своїм старшим сином ОСОБА_6 в присутності дитини. В період з серпня 2015 року по березень 2016 року ОСОБА_2 донькою не цікавилась взагалі, як з'ясувалось, вона виїхала в Ізраїль до старшої доньки, а після повернення до України наміру повернути дитину не проявляла. Таким чином, враховуючи неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини представник позивача вимушений звернутись до суду.

Ухвалою суду від 22.04.2016 року справу передано в провадження судді Євтушенка О.І. після повторного автоматизованого перерозподілу згідно ст.11-1 ЦПК України (а.с.59).

В судовому засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Суду пояснила, що після повернення в березні 2016 року з Ізраїлю ОСОБА_2, про що соціальні служби дізнались від її сусідів під час проведення чергової перевірки за адресою її проживання, остання до служби у справах дітей з проханням повернути доньку на виховання не звернулась. Хоча ОСОБА_2 і придбала в квартиру меблі, побутову техніку, однак саме житлове приміщення потребує ремонту, відсутня їжа. Крім того, вона не працевлаштована, стабільного доходу не має.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, суду пояснила, що дійсно в період з березня 2011 року по квітень 2015 року, будучи засудженою за ч.2 ст.121 КК України, вона знаходилась в місцях позбавлення волі. Одразу після відбуття строку покарання та повернення додому звернулась до служби у справах дітей із заявою про повернення їй доньки ОСОБА_6 на виховання, однак їй повідомили, що вона має влаштуватись на роботу та привести житлове приміщення в стан, придатний для проживання дитини. Оскільки ніде влаштуватись вона не могла через наявність боргу за житлово-комунальні послуги, тому поїхала на заробітки до Ізраїлю, де проживає її старша донька, звідки повернулась 27.03.2016 року, однак дуже захворіла, а тому одразу до служби у справах дітей з проханням повернути доньку на виховання не звернулась. Крім того, перш ніж вирішувати питання про повернення їй ОСОБА_6, вона хотіла зробити в квартирі ремонт та офіційно працевлаштуватись. В квартирі вона поступово робить ремонт, поклеїла шпалери, відновила електропостачання, придбала меблі та побутову техніку, частково погасила заборгованість за житлово-комунальні послуги. Зазначила, що вона бажає спілкуватись та бачитись з донькою, проте ОСОБА_7, у дитячому будинку сімейного типу яких дитина знаходиться на вихованні, їй в цьому перешкоджають, привезені нею речі, подарунки для дитини відмовляються передавати. Дитину бачила лише 1 раз на травневі свята в 2015 році, донька раділа її приїзду та хотіла залишитись з нею. Не заперечувала, що того дня була напідпитку, про те, що дитина бачила її в нетверезому стані дуже шкодує. Також підтвердила, що спочатку її донька боялась, оскільки вона довго перебувала під вартою, потім у в'язниці та не бачилась не мала можливості спілкуватись з дитиною.

В судових дебатах відповідач ОСОБА_2 зазначила, що хоче, щоб дитина проживала разом з нею, однак визнає, що не має достніх засобів та можливості забезпечити донці належні умови для проживання, навчання, але прагне до цього.

Представники третьої особи Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожен окремо, позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що сім'я ОСОБА_2 знаходилась в центрі під соціальним супроводом як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, проте знята з обліку у зв'язку з виїздом ОСОБА_2 за кордон. Після її повернення до України вони намагались налагодити з нею зв'язок задля вирішення питання відносно подальшої долі малолітньої ОСОБА_6. Під час відвідування її місця проживання дійсно встановлено, що ОСОБА_2 придбала в квартиру побутову техніку, меблі, проте не зробила ремонт. Представники центру рекомендували їй звернутись до центру зайнятості для подальшого працевлаштування. Крім того, відповідач також просила посприяти у створенні можливості спілкування та відвідування нею доньки ОСОБА_6 Натомість після їх спілкування дитина почала красти гроші, погано навчатись, обманювати опікунів, що вона вважає є свідченням негативного впливу матері на доньку.

Третя особа ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, суду пояснила, що малолітня ОСОБА_6 знаходиться на вихованні в їхньому дитячому будинку сімейного типу з серпня 2011 року. Взяти на виховання її попрохала рідна сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_9, оскільки після того, як ОСОБА_2 осудили за вчинення злочину та направили в місця позбавлення волі для відбування покарання, її дитина залишилась без догляду. Малолітня ОСОБА_6 поступила до дитячого будинку в жахливому фізичному та психічному стані, не доглянута, брудна, перебувала на обліку в ПНД, ніколи не відвідувала дитячий садок, не мала початкових знань, у тому числі стосовно здійснення гігієни та догляду за собою. Дитина була дуже налякана, голодна та на початку часто ховала хліб. Натомість за період перебування в дитячому будинку, дитина змінилась - добре навчається в школі, займається в музичній школі та співає в хорі, знята з обліку в ПНД, доглянута, називає її матір'ю, а її чоловіка ОСОБА_7 - батьком. Після повернення ОСОБА_2 з місць позбавлення волі 27.03.2015 року, зі сплином 3-х тижнів вона вирішила побачитись з дитиною. Перешкод в їх спілкуванні ОСОБА_5 ніколи не створювала, іноді віддавала матері доньку на 2-3 години, а на травневі свята в 2015 році взагалі дозволила матері забрати її додому. Однак ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинила сварку зі старшим сином в присутності ОСОБА_6, чим налякала дитину, про що дівчинка пізніше розповіла. Зазначила, що після зустрічей з ОСОБА_2, дитина почала себе погано поводити, красти гроші, ховати хліб, обманювати її та ОСОБА_7, припинила навчатись в музичній школі, погіршила навчання та поведінку в загальній школі, у зв'язку з чим вона вимушена була заборонити ОСОБА_6 спілкуватись з матір'ю через соціальні мережі Інтернету. Не заперечувала, що дійсно декілька разів сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_9 передавала начебто від неї для дитини кошти, кросівки та пальто. Загалом дитина своєю біологічною матір'ю не цікавиться, бажання повернутись до неї не виявляє та хоче надалі залишатись в їхній сім'ї. В подальшому у грудні 2016 року напередодні свята Нового року дитина спілкувалась з матір"ю, перешкод в цьому вона їм не чинила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду показала, що вона працює практичним психологом КЗОШ №63, в якій навчається ОСОБА_6 Дитина проживає в сім'ї ОСОБА_7, яку вона неодноразово відвідувала, перевіряючи умови виховання та проживання дитини. Які стосунки у ОСОБА_6 з біологічною матір'ю їй не відомо, з нею вона не знайома, про матір їй дівчинка ніколи нічого не розповідала, натомість казала, що дитині добре проживати в сім'ї опікунів. Рівнем навчання та її поведінкою цікавиться ОСОБА_5, яка постійно відвідує школу. На той момент, коли дівчинка потрапила до навчального закладу, вона була дезадаптована, але зі сплином часу ОСОБА_6 почала проявляти позитивну динаміку розвитку, стала відкритою, комунікабельною, проявляє інтерес до навчання.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_11 суду показала, що вона працює вчителем початкових класів КЗОШ №63. ОСОБА_6 навчалася в її класі з І та до 4 класу, де вона була класним керівником. До школи її привела ОСОБА_5 На той момент дитина перебувала в поганому фізичному та психічному стані, початковий рівень знань у неї був відсутній, соціуму вона не розуміла та боялась, проте за період навчання та перебування на вихованні в сім'ї ОСОБА_5 вона дуже змінилась в позитивну сторону, стосунки з опікунами у неї доброзичливі. З біологічною матір'ю ОСОБА_6 вона не знайома, зі слів опікунів вона перебувала у в'язниці. З дитиною додатково займається ОСОБА_5, яка постійно відвідує школу та цікавиться успіхами дівчинки. На початку навчання в розмовах з ОСОБА_6, остання про матір не згадувала, інколи розповідала про брата, переживала страх від того, що її оточує та постійно просила їжі. Ні мати, ні брат ОСОБА_6 до школи не приходили.

Згідно показів свідка ОСОБА_12, допитаної судом, остання показала, що вона працює вчителем української мови та літератури, є класним керівником 6 класу, в якому навчається ОСОБА_6 Із ОСОБА_2 знайома, підтвердила, що декілька разів вона дійсно приходила в школу до ОСОБА_6, приносила їй подарунки, спілкувалась з донькою, яка хоч і раділа зустрічі з матір'ю, проте була в ті моменти розгублена, а після спілкування з матір'ю ставала замкнутою, замисленою. Особисто у неї успіхами в навчанні доньки вона не цікавилась. Був випадок, коли ОСОБА_6 просила відпустити її зі школи з матір'ю, однак попередньо повідомивши про це ОСОБА_5, вона не дозволила. Загалом ОСОБА_5 не чинила перешкод в спілкуванні ОСОБА_6 з матір'ю, нічого поганого про неї ніколи не казала. В сім'ї ОСОБА_5 у дитини дружні стосунки, у розмові з нею дівчинка повідомила, що хоче й надалі проживати з ними.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що він є старшим братом ОСОБА_6, а ОСОБА_2 - їх рідна мати, яка належним чином його виховала, дала освіту та взмозі виховати й молодшу доньку. Самостійно батьки не мали можливості матеріально утримувати його та меншу сестру, а тому їм завжди допомагали інші родичі та знайомі. На даний час у них в квартирі належні умови для проживання, придбано меблі, техніку, поклеєні шпалери та частково зроблено ремонт; мама працює посудомийкою в кафе «Стоп опіум», періодично матеріальну допомогу надає старша сестра, яка проживає в Ізраїлі. В період перебування матері у в'язниці він проживав в прийомній сім'ї, а сестра ОСОБА_6 - в прийомній сім'ї ОСОБА_5, яку він іноді відвідував. Проти них нічого поганого не може сказати, однак в розмові з сестрою, остання казала, що хоче повернутися додому до матері, оскільки інші діти її ображають та принижують, а мати завжди давала їм комфорт та любов. Зазначив, що ОСОБА_5 завжди забороняли їх матері бачитись з ОСОБА_6 Також підтвердив випадок, коли ОСОБА_2 забрала доньку додому та в її присутності вживала алкоголь, кричала та розмовляла на підвищених тонах, чим налякала дитину. Батько ОСОБА_13 та його рідний батько загинули, підтвердив випадок, як в їх присутності мати накинулась з ножем на свого чоловіка. Під час перебування матері в місцях позбавлення волі, він приїздив до неї, вона завжди питала про ОСОБА_6, сумувала за нею.

Свідок ОСОБА_14, яка є рідною сестрою ОСОБА_2, суду показала, що ОСОБА_2 дійсно належним чином не виконувала своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки ОСОБА_6, самостійно її матеріально не забезпечувала, постійно просячи грошей у інших родичів на проживання. В період проживання дитини з матір'ю, вона завжди була залякана, закомплексована голодна та не доглянута, значно відставала в розвитку та не мала початкових знань. Не дивлячись на те, що вона самостійно домовилась, щоб дитину прийняли до дитячого садка, проте ОСОБА_2 доньку туди не відвела. Після повернення з місць позбавлення волі, ОСОБА_2 обіцяла стати на шлях виправлення, належним чином виконувати батьківські обов'язки, проте цього не зробила, тому вони з сестрою не спілкуються. До доньки вона належної уваги не проявляла, мав місце випадок, коли ОСОБА_2 дозволили забрати доньку додому на травневі свята в 2015 році, проте вона була в нетверезому стані, поводила себе неадекватно, через що дитину вимушений був забрати до себе додому її брат - інший син ОСОБА_2 - ОСОБА_6 За період перебування в сім'ї опікунів ОСОБА_5 дитина дуже змінилась, добре себе почуває, опікуни змогли повернути ОСОБА_6 до нормального життя, що, на її думку, з огляду на минуле дитини, було неможливим. На опікунів ОСОБА_6 не скаржилась, в спілкуванні з дитиною вони ніколи не чинили їй перешкод.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_9 показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 Причин оговорювати у неї немає, але з огляду на те, що батьківські права вона належним чином не виконує, повернення їй ОСОБА_6 на виховання може негативно вплинути на подальшу долю дитини, оскільки належного догляду, забезпечення та виховання вона не отримає від матері, яка ні освіти, ні коштів навіть на хліб не має. В квартирі ОСОБА_2 неналежні житлово-побутові умови, брудно. У її розмові з ОСОБА_6, дитина не змогла однозначно сказати, що хоче повернутись до матері, при цьому в сім'ї ОСОБА_5 їй добре жити. Обставини випадку, який мав місце на травневі свята в 2015 році з дитиною в момент її перебування з матір'ю ОСОБА_2, вона підтвердила.

Вислухана в судовому засіданні в присутності соціального педагога ОСОБА_15 в порядку ст.171 СК України та з дотримання ст.12.1. Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, малолітня ОСОБА_6 суду пояснила, що вона мешкає в сім'ї ОСОБА_5, яка загалом складається з 12 осіб, стосунки з ними та іншими дітьми у неї дружні, взаємовічливі, її ніхто не ображає та люблять. В сім'ї їй добре жити, житлові умові хороші, ОСОБА_5 вона теж любить, ні в чому не обмежується, навчатись в школі їй подобається. В період її проживання з матір'ю їй було іноді погано, оскільки мати часто приводила додому підозрілих та незнайомих їй чоловіків, яких вона боялась. Маму вона любить та хоче повернутись до неї, оскільки не хоче її ображати. Після повернення з в'язниці вона приходила до неї до школи, дарувала подарунки, купувала одяг, останній раз вдома у матері вона була в 2015 році на травневі свята. Того дня мати була в нетверезому стані, вимагала у дівчини її брата Колі гроші, вчинивши сварку, в ході якої випадково допустила пожежу, чим дуже її налякала. Не дивлячись на те, що в сім'ї ОСОБА_5 їй добре, однак в усьому вона може довіритись лише братові ОСОБА_9.

Суд, вислухавши пояснення сторін, думку малолітньої ОСОБА_6, дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася ОСОБА_6, матір'ю якої є ОСОБА_2 - відповідач по справі, відомості про батька ОСОБА_8 зазначені в порядку ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 від 28.11.2005 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 09.06.2011 року (а.с.6,7).

В ході судового розгляд встановлено, а сторонами визнано, що батько ОСОБА_6 - ОСОБА_8 загинув в результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_2, за що остання засуджена вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2011 року (справа № 1-32/11) за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі.

За вказаних обставин рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради № 327 від 20.07.2011 року малолітній ОСОБА_6 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради №326 від 17.08.2011 року (а.с.24) ОСОБА_5 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_6, проте рішенням №4 від 16.01.2013 року звільнено від повноважень опікуна (а.с.91).

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради № 8 від 16.01.2013 року (а.с.8), з 21.01.2013 року створено дитячий будинок сімейного типу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4, із влаштуванням до нього малолітньої ОСОБА_6

Як вказувала третя особа ОСОБА_5, що також підтверджується висновками дитячого психіатра від 28.02.2012 року, медичним висновком КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня №2» за №25 від 11.08.2012 року (а.с.90,92,94), на момент влаштування до дитячого будинку ОСОБА_6 перебувала на обліку в ПНД з діагнозом «F88, F91.1», а також «F80, F88» з порушенням розвитку мови, іншими психічними розладами, хворіла ониходистрофією нігтів та потребувала навчання вдома за полегшеною програмою загальноосвітньої школи протягом 2011-2012 р.р., її інтелект та запас слів не відповідали віку, мала сповільнений темп мислення, не достатнє орієнтування.

Зазначені обставини також підтвердили в ході судового розгляду свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які, кожен окремо, вказували на дезадаптацію ОСОБА_6 до соціуму, замкнутість та поганий фізичний та психічний стан на момент початку нею навчання в КЗОШ №63 в 2011 році. Крім того, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_14 також вказували на те, що навчанням дитини ОСОБА_2 не займалась, до дитячого садка не водила. Вказані факти та наявні докази в їх підтвердження суд розцінює як свідчення неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків по вихованню ОСОБА_6 ще на момент, коли дитина проживала з нею, що фактично призвело до серйозної психічної травми малолітньої дитини та вкрай негативних наслідків у майбутньому, про що зазначено у висновках психологів.

Як вбачається з листів Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 282/5.1 від 24.04.2015 року, № 191/1 від 05.05.2015 року, № 379/5.1 від 08.06.2015 року, № 460/5.1 від 09.07.2015 року, № 518/5.1 від 06.08.2015 року, № 613/1 від 20.10.2015 року (а.с.11-14-зворот), після повернення ОСОБА_2 з місць позбавлення волі, з 06.04.2015 року вона перебувала на обліку як особа, яка опинилася в складних життєвих обставинах із здійсненням соціального супроводу з 12.05.2015 року у зв'язку з вирішенням питання повернення їй на виховання малолітньої доньки ОСОБА_6, яка виховується в прийомній сім'ї ОСОБА_5.

Факт звернення ОСОБА_2 до служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради щодо повернення їй на виховання ОСОБА_6 підтверджується її заявою від 06.04.2015 року (а.с.17). З ОСОБА_2 проводилась роз'яснювально-профілактична робота щодо створення належних умов для проживання та виховання доньки, рекомендовано офіційно працевлаштуватись для забезпечення наявності стабільного доходу. Проте, у зв'язку з виїздом ОСОБА_2 до Ізраїлю 11.08.2015 року на заробітки та недоцільністю повернення їй малолітньої ОСОБА_6 на виховання, сім'ю знято з соціального супроводу та обліку осіб, які перебувають в складних життєвих обставинах (а.с.14).

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 21.05.2015 року, 23.09.2015 року в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15,16) встановлено, що квартира потребує ремонту, є газо- та водопостачання, відключено електропостачання, умови для проживання дитини відсутні.

В ході судового розгляду як відповідач ОСОБА_2, так і свідок ОСОБА_6 вказували, що задля забезпечення належних умов для проживання та виховання малолітньої ОСОБА_6, в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, Дніпропетровська область, поклеєні шпалери, придбано меблі та побутову техніку, відновлено електропостачання.

Натомість суд вважає істотними та такими, що заслуговують на увагу доводи представників третьої особи - Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, які не спростовано жодними доказами з боку відповідача, що покращення житлово-побутових умов в квартирі відповідача хоч і мають місце та знайшли своє підтвердження в ході проведення рейдів та перевірок, однак в своїй сукупності вони не можуть бути свідченням приведення квартири в такий стан, який був би придатним в повному обсязі для проживання, виховання та навчання малолітньої ОСОБА_6, оскільки їй повинні бути забезпечені можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як на підстави заперечення проти пред'явлених вимог, відповідач ОСОБА_2 посилалась на те, що вона хоче спілкуватись з малолітньою донькою ОСОБА_6, виховувати її, приділяти їй належну увагу, однак в цьому їй перешкоджають ОСОБА_5, забороняючи дитині бачитись з матір'ю. З такими доводами суд не може погодитись з огляду на їх безпідставність, недоведеність та спростування наявним обсягом доказів.

Так, допитана в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_2 декілька разів дійсно приходила в школу до доньки ОСОБА_6, приносила їй подарунки, спілкувалась з донькою, однак у неї як у вчителя жодного разу успіхами у навчанні дитини, станом її здоров'я не цікавилась, а сама дитина в ті моменти хоча й була рада бачити матір, проте перебувала в схвильованому стані, що свідчило про її боязнь матері, чого власне не заперечувала ОСОБА_6, будучи вислуханою судом відповідно до ст.171 СК України. Жодних перешкод у спілкуванні матері з дитиною ОСОБА_5 не чинили.

Крім того, як вказувала третя особа ОСОБА_5, виключним випадком обмеження спілкування дитини з матір'ю стало обмеження їх спілкування в соціальних мережах Інтернет з огляду на такий вплив ОСОБА_2 на дитину, який почав відображатись на її негативній поведінці і поверненні колишніх звичок красти, ховати їжу, обманювати дорослих. При цьому такі заходи, застосовані ОСОБА_5 по своїй суті суд не вважає грубим обмеженням спілкування матері з дитиною, а лише як спосіб захисту дитини від факторів, які б могли чинити негативний вплив на неї та перешкоджати нормальному вихованню.

Істотною обставиною, визнаною сторонами та підтвердженою показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_14 та самою малолітньою ОСОБА_6, яка спростовує зазначені вище доводи відповідача ОСОБА_2, стало надання дозволу ОСОБА_5 на спільне проведення травневих свят в 2015 році ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_6 у неї вдома задля налагодження між ними стосунків.

Проте, обставини перебування того дня ОСОБА_2 в нетверезому стані, вчинення сварки з ОСОБА_6 в присутності малолітньої дитини та пожежі, що стало наслідком сильного психологічного стресу для дитини, перехвилюванням є свідченням створення ОСОБА_2 безпосередньої загрози життю та здоров'ю дитини, чого уникнути вдалося виключно завдяки синові відповідача - ОСОБА_6, який 01.05.2015 року забрав сестру до себе, а 03.05.2015 року повернув до сім'ї ОСОБА_5, що підтвердив свідок ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_6 При цьому, сама мати протягом цих днів за доньку не згадувала.

Водночас, як після повернення з місць позбавлення волі, так і після приїзду з Ізраїлю, ОСОБА_2 не одразу згадала про свою дитину, наміру повернути доньку на виховання не проявила, посилаючись на те, що вона хворіла, проте жодними доказами не підтвердила. Жодних дій, спрямованих на повернення їй дитини на виховання протягом всього часу перебування справи в провадженні суду, починаючи з 23.11.2015 року, відповідачем не вжито, що є свідченням не доведення нею свого бажання, готовності виховувати ОСОБА_6 та доцільності повернення їй дитини, адже кардинальних змін в її поведінці, способі життя, матеріально-побутовому забезпеченні не відбулось.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок.

Так, висновком виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №10/36-4378 від 16.11.2015 року (а.с.25) вирішено доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов'язків, створення для дитини загроз для її життя та здоров'я. Крім того, звільнившись з місць позбавлення волі, ОСОБА_2 не в повному обсязі пройшла соціальну адаптацію, доказів тому, що вона офіційно працевлаштувалась та має стабільний дохід суду не надано, а тому повернення їй доньки на даний час є передчасним, не відповідатиме інтересам дитини та може негативно відобразитись на її майбутньому.

Крім того, будучи допитаною в судовому засіданні малолітня ОСОБА_6 пояснила, що їй подобається проживати в сім'ї ОСОБА_5, їх вона любить, натомість однозначно сказати, що вона хоче проживати з матір'ю вона не змогла, адже в минулому мали місце випадки, коли їй з нею було погано. Під час надання пояснень дитина перебувала в схвильованому стані та очевидним є те, що матері вона боїться, довіритись може лише братові.

Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан (ст.150 СК України).

У відповідності до ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав.

В розумінні п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов'язками.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 вказаної постанови.

Так, Європейський суд з прав людини в п.49 рішення №39948/06 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

На підставі викладеного, керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов'язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання. Провівши ретельний аналіз можливих наслідків залишення дитини з ОСОБА_2 в аспекті встановлених обставини, суд приходить до висновку, що саме застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_6 забезпечить захист інтересів дитини, безпеку для її життя та здоров'я, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини».

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України).

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою особою в працездатному віці, мають можливість та зобов'язані утримувати свою малолітню доньку, яка потребує матеріальної допомоги з її боку, доказів протилежного суду не надано, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів також задовольнити та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6, в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4, до якого влаштована дитина, або іншого державного закладу, в якому буде перебувати дитина або опікуна, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч.4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей.

Судовим розглядом встановлено, що малолітня ОСОБА_6 зареєстрована разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, Дніпропетровська область, та до моменту її влаштування до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проживали в зазначеному житловому приміщенні разом з нею (а.с.8-зворот, 44).

Рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №491 від 19.10.2011 року (а.с.152), право користування вказаним житлом за нею збережено.

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення малолітня дитина має право користування зазначеним майном, з урахуванням пред'явлення позивачем вимоги про накладення заборони на його відчуження, з метою гарантії дотримання прав та інтересів дитини у майбутньому та забезпечення непорушності її майнових прав, суд приходить до висновку про можливість застосування приписів ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» та накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, тому позовні вимоги в цій частині також слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на задоволення позовних вимог, керуючись ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. згідно ставок, діючих на момент звернення позивача до суду 23.11.2015 року, з огляду на взаємопов'язаність всіх пред'явлених вимог немайнового характеру (275,60 грн.) та одночасне пред'явлення вимоги майнового характеру про стягнення аліментів (275,60 грн.).

Керуючись ст. ст.4-10, 11, 15, 60, 61, 74, 79, 88, 208 ч.1 п.2, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Криворізький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, ОСОБА_5, за участю Криворізької місцевої прокуратури №3, діючої в інтересах та на захист малолітньої ОСОБА_6, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 листопада 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року, на користь дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4, до якого влаштована дитина, або іншого державного закладу, в якому буде перебувати дитина, або опікуна.

Накласти заборону на відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежів за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Євтушенко О.І.