Справа № 182/7236/16-ц
Провадження № 2/0182/321/2017
20.01.2017 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
секретар Скоробогатова А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку із господарськими побудовами в порядку набувальної давності,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно за набувальною давністю.
В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне.
- ОСОБА_5, який помер 26.12.2005 року (є власником 1/4 частини житлового будинку з господарчими побудовами, Свідоцтво про право власності № 102, видане комунальним відділом Нікопольського міськвиконкому 28.02.1985 року);
- ОСОБА_1 (є власником1/4 частини житлового будинку з господарчими побудовами, Свідоцтво про право на спадщину за законом ВЕК № 817909, виданого ОСОБА_6, державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори 29 березня 2007 року за р. № 1-1053);
- ОСОБА_2 (є власником 1/4 частини житлового будинку з господарчими побудовами, Свідоцтво про право на спадщину за законом ВЕК № 817910, виданого ОСОБА_6, державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори 29 березня 2007 року за р. № 1-1047);
- ОСОБА_7 (був власником 1/4 частини житлового будинку з господарчими побудовами, Свідоцтво про право на спадщину за законом ВЕК № 817908, виданого ОСОБА_6, державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори 29 березня 2007 року за р. № 1-1045);
- ОСОБА_3 (син і спадкоємець ОСОБА_7, померлого 25.11.2013 року є власником 1/4 частини житлового будинку з господарчими побудовами, Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_8, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу 23.12.2014 року за р. № 1599).
Таким чином, на сьогоднішній день власниками по 1/4 частині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями є: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_4 на 1/4 частину вказаного житлового будинку з господарчими побудовами Свідоцтво про право на спадщину до теперішнього часу видано не було, оскільки вона не подавала заяву про прийняття спадщини. Тому ця частка до теперішнього часу на праві власності зареєстрована за померлим ОСОБА_5. Звертаючись до суду з даним позовом, наполягає на тому, що він набув право власності на житловий будинок за набувальною давністю. Після ознайомлення з матеріалами спадкової справи № 298 за 2006 рік стало відомо, що вона була заведена після померлого 26 грудня 2005 року ОСОБА_5 за заявами на прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Починаючи з січня 2006 року він проживає в даному будинку по теперішній час, добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком за № 71 по вул.Урицького у м.Нікополі Дніпропетровської області і, відповідно, в розумінні ст.344 ЦК України, набув право власності на це майно в порядку набувальної давності. Доказом відкритого та безперервного володіння майном є також копії квитанцій про сплату комунальних послуг та договори про надання послуг, які сплачені та підписані від імені ОСОБА_1. ОСОБА_9 власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, відповідно до частини першої статті 344 ЦКУ, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
В судовому засіданні, яке відбулось 19.01.2017 року, представник позивача ОСОБА_9 позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що в спірному будинку ніхто з відповідачів - співвласників будинку не проживає. В будинку проживає лише позивач із своєю родиною. Від утримує будинок, ремонтує, сплачує комунальні послуги тощо. Ніхто із співвласників будинку не цікавиться своєю власністю.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, суду пояснив, що в будинку по вул.Урицького, 71, де йому належить ? частина, ніколи не проживав і не збирається проживати. Дійсно, за будинок ніколи не сплачував жодної копійки, бо будинок йому не потрібен. Тому не заперечує, щоб суд задовольнив позовні вимоги. Вони з позивачем вирішили все добровільно.
В судове засідання, яке відбулось 20.01.2017 року, сторони не зявились. Надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували. Вислухавши представника позивача та відповідача ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.
Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Частина 1 ст. З ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.317, 391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. ОСОБА_9 власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. ОСОБА_9 власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Пунктом 9 ППВССУ № 5 встановлено, що за змістом ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).
Таким чином, для встановлення наявності передбачених законом підстав для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно, щоб особа, яка посилається на таке, в силу положень ч.1 ст.60 ЦПК України, довела, що заволоділа майном добросовісно і при цьому її володіння є відкритим та безперервним протягом десяти років.
Обставини, викладені в позовній заяві, в судовому засіданні також були підтверджені свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11
Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона сусідка позивача з 1975 року, як переїхала на вулицю Урицького та оселилась по-сусідству. Раніше в спірному будинку проживав дід ОСОБА_5 з дружиною матірю позивача. А зараз, після смерті діда та баби, в будинку проживає позивач із своєю родиною дружиною Надією, донькою ОСОБА_12, зятем ОСОБА_5 та двома онуками. Ніхто з відповідачів в будинку не проживав та не проживає. Вони розїхались, хто куди. Вона добре знає цю родину. Раніше, коли працювала, вона рідше спілкувалась з родиною позивача. А з 2008 року, як вийшла на пенсію, бачить їх кожного дня.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він сусід позивача з дитинства. Десь з 1969 року. Раніше в спірному будинку проживав батько позивача дядько ОСОБА_5 (вони всі звали його Льонею) з тіткою Шурою. А коли батьки позивача померли, він залишився проживати в будинку зі своєю родиною. Ніхто з відповідачів ніколи в будинку не проживав. Ніяких спорів за хату не чув.
За таких обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 3/4 частин спірного будинку за набувальної давністю.
Враховуючи викладене та керуючись ст.344, 555 ЦК України, ст.3-10, 30, 60 ЦПК України, суд,
Визнати за ОСОБА_1 право власності за законом за набувальною давністю на 3/4 частини житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Урицького, будинок 71.
Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_12