УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_4, третя особа - комунальна установа «Геріатричний дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона», про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі - департамент) звернувся до суду з позовом, у якому просив виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що спірне жиле приміщення є комунальною власністю Одеської міської ради і знаходиться в оперативному управлінні департаменту та належить до комунальної установи «Геріатричний дім милосердя імені святого цілителя Пантелеймона» (далі - дім милосердя), який має три відділення, одне з яких розташоване по АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що у 1998 році, на підставі листа міського центру соціальної допомоги, у квартиру АДРЕСА_1 тимчасово поселено відповідачку, яка на той час працювала у домі милосердя, разом з трьома дітьми, які на час вселення були неповнолітніми.

Посилаючись на те, що відповідачка була вселена у спірне жиле приміщення тимчасово і не належить до категорії осіб, які мають право на проживання в домі милосердя, є особою працездатного віку, однак не працює, має житло і зареєстрована у м. Березівка Одеської області, проживає у жилому приміщенні без правових підстав, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, та погодившись з висновком місцевого суду про те, що відповідачка є тимчасовим мешканцем, якій на підставі листа міського центру соціальної допомоги від 05 листопада 1997 року та рішень спеціальної комісії на поселення до дому милосердя від 18 грудня 1997 року і від 15 березня 1998 року, було надано дозвіл на тимчасове вселення і проживання без реєстрації у спірному жилому приміщенні (а. с .12-14), проте з 04 листопада 2002 року ОСОБА_4 у встановленому законом порядку зареєстрована у жилому АДРЕСА_2 (а. с. 7, 148), а також врахувавши, що 22 червня 2015 року домом милосердя, а 16 червня 2015 року департаментом видано накази про її відрахування з дому милосердя із подальшим виселенням з тих підстав, що вона поселена тимчасово і є особою працездатного віку (а. с. 19-22), а з цим позовом департамент звернувся у вересні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність реєстрації відповідачки у спірному жилому приміщенні і збереження реєстрації права проживання за іншою адресою свідчать про те, що спірне жиле приміщення є місцем тимчасового проживання відповідачки, а тому наявні правові підстави для її виселення.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович