У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду

Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, визнання недійсними і незаконними записів в погосподарських книгах і зобов'язання вчинити дії, визнання недійсними і незаконними довідок та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно колгоспного двору, скасування рішень Бистрицької сільської ради,-

в с т а н о в и л а :

21 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області про визнання права власності на домоволодіння.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору до ОСОБА_1, Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно колгоспного двору, скасування рішень Бистрицької сільської ради.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі вказує, що записи в погосподарськиій книзі №1 за 1964-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995,1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 роки про належність домогосподарства по АДРЕСА_1 Березнівського р-ну Рівненської обл. по ? частині за ОСОБА_4, ОСОБА_5 до 1979 року, 1980-1982 роки за ОСОБА_6 і з 1991 року цілого будинку тільки за ОСОБА_4 внесені на час ведення погосподарських книг №1, за час життя спадкодавців ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 записи в погосподарських книгах не оспорювались у будь-якому порядку, а самі вони знайомились з цими записами щорічно в період внесення даних про землю і майно до погосподарських книг, ставили підписи в погосподасрьких книгах, тому ці записи слід рахувати достовірними.

Перевіркою прокуратури та і в судовому засіданні доведено відсутність внесення будь-яких виправлень, змін, підтирок тощо у по господарській книзі №1 за вказаний період та підписи ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в них, а значить і згода про такі записи в погосподасрьких книгах №1 також свідчать про їх достовірність.

На час прийняття спадщини ОСОБА_1 ні будинок АДРЕСА_1 Рівненської обл. до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 не входили, а тому ОСОБА_1 не могла успадкувати жодного будинку.

ОСОБА_3 взагалі не має ніякого відношення до будинку №159 по вул. Надслучанська в с. Бистичі Березнівського р-ну Рівненської обл., а тому його права не порушені.

Також, не можуть бути скасованими записи в погосподарській книзі №1 за 2001-2005 роки оскільки, такі записи проводяться при безпосередній реєстрації власниками будинків права власності в сільській раді, а ОСОБА_7 не реєстрував права власності в сільській раді і не надав документів, а у 2006-2010 роках ОСОБА_6 власником будинку №157 погосподарській книзі за ці роки не рахується.

Просить рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі вказує, що записи в погосподарській книзі не дійсні, оскільки відсутні правовстановлюючі документи про перехід права власності іншим особам в книзі вчинення нотаріальних дій, а саме за 2002 - 2009 роки, коли домоволодіння було подаровано ОСОБА_7, а після 2006 року продано ОСОБА_3, в записах по господарської книги зазначено, що домоволодіння належить ОСОБА_8 і наявні її підписи.

Просить рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Березнівського району Рівненської області 1950 року забудови. Правовстановлюючі документи на цей будинок відсутні.

Згідно погосподарських книг №1 1980-1982 роки спірний житловий будинок рахується по 1/2 частині за ОСОБА_8 та ОСОБА_9, згідно погосподарських книг №1 за 1983-1985 року, №1 за 1986-1990 роки за ОСОБА_8, 1/2 частина спірного будинку не рахується, а рахується тільки 1/2 частина за ОСОБА_9 Згідно погосподарських книг №1 за 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки будинок 1950 року забудови рахується за ОСОБА_9 в цілій його частині.

29 січня 2003 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким заповів все своє майно своєму сину ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер.

24 грудня 2007 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На момент смерті ОСОБА_8 у 2009 році 1/2 частина спірного будинковолодіння їй не належала, будь-які документи, що підтверджують право власності останньої на вказану частину будинку з 1983 року відсутні, а тому зазначене майно не входило до складу спадкового майна ОСОБА_8 і не може бути предметом спадкування.

Частиною 3 статті 10 та статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ході судового засідання позивачем ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу та судом не встановлено, що при видачі спірних довідок, проведення відповідних записів у погосподарських книгах дії сільської ради були протиправними та неправомірними .

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не являється спадкоємцем спірної частини житлового будинку, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на домоволодіння та визнання недійсними і незаконними записів в погосподарських книгах і зобов'язання вчинити дії, визнання недійсними і незаконними довідок є необґрунтованими.

Згідно роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», правовідносини, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема: спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному дворі і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР (1963 року) частки кожного членів двору незалежно від віку та працездатності, вважалися рівними і лише частка працездатного члена сім'ї могла бути зменшена, або у її виділенні могло бути відмовлено у звязку з нетривалим перебуванням у складі двору, або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві.

За загальним правилом працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки підряд до 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у введені колгоспного двору ( ст. 126 ЦК УРСР).

До ведення в дію ЗУ "Про власність" частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялася, а залишалася у спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувалося тільки в разі смерті останнього члена колгоспного двору.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до обґрунтованого висновку, що третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 покликаючись на норми права - ст.ст.152,158 ЗК України, не довів фактів незаконного заволодіння відповідачем ОСОБА_3 частиною земельної ділянки, що нібито перебувала в користуванні його батьків та фактів порушення Бистрицькою сільською радою, які призвели до прийняття неправомірного рішення від 04 вересня 2007 року за №110 в частині передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 та виготовлення державного акту на право власності на дану земельну ділянку, та на порушення вимог статей 10,60 ЦПК України не надав на підтвердження цього належних та допустимих доказів, зокрема документів, які б свідчили про перебування частини спірної земельної ділянки в користуванні (власності) третьої особи, чи його батьків; актів обстеження земельних ділянок; акту встановлення меж земельних ділянок, висновків експертів, тощо.

Доводи ОСОБА_2 про те, що дане рішення порушує його права як спадкоємця нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Березнівського району не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуваним рішенням будь-які питання щодо зазначеного майна не вирішувались.

Матеріали справи не містять, належних допустимих доказів про належність спірного житлового будинку до майна колгоспного двору чи належність на праві приватної власності спадкодавцеві, а також доказів про відведення в установленому порядку земельної ділянки під спірний будинок на підтвердження позовних вимог в частині визнання права власності на майно колгоспного двору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційні скарги не спростовують правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :