АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє ЛопатніковаАліна Вадимівна,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) про стягнення суми грошового вкладу, процентів на суму вкладу, пені та 3% річних.

Позивач зазначала, що 22 січня 2014 року між нею та Банком укладено договір банківського вкладу, згідно умов якого нею внесено до Банку грошовий вклад на суму 4 321,09 доларів США. ОСОБА_2 після закінчення строку дії договору 15 грудня 2015 року зверталася до Банку із заявою про повернення вкладу та відсотків за ним, проте на її вимоги відповідач не надав відповіді, не повернув коштів та не сплатив відсотків.

За наведених обставин просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму вкладу 4 321,09 доларів США, 821,36 доларів США не нараховані відсотки за період з 23.02.2014 по 14.09.2016, 4 159,26 доларів США пені за подвійною обліковою ставкою НБУ, 332,07 доларів США - 3% річних за період з 23.02.2014 по 14.09.2016.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника Лопатнікову А.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, які суд вважав встановленими.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав наступне. Судом першої інстанції не вірно застосовано положення норм матеріального права щодо форми договору банківського вкладу, а також щодо порядку внесення грошових кошів на рахунки за вкладами та не взято до уваги, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не додано до матеріалів справи оригінал договору банківського вкладу разом з квитанцією із зазначенням відповідних реквізитів для такого виду документів. Більш того, судом не зазначено в рішенні про огляд оригіналів таких документів.

Судом також не взято до уваги, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність залишку грошових коштів на банківському рахунку на момент звернення до суду. Висновки суду про стягнення відсотків з підстав, передбачених ст. 1058-1061 ЦК України є неправильними та не відповідають дійсним обставинам справи. Поза увагою суду залишилася та обставина, що умовами договору банківського вкладу не встановлено розмір відсотків за користування грошовим вкладом після закінчення терміну дії договору.

Також є безпідставними висновки суду про стягнення з Банку 3% річних за ст. 625 ЦК України, оскільки при нарахуванні відсотків за договором 3% річних додатково не стягуються.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача - Кахраманов Р.Н. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, з підстав наведених в ній та просив задовольнити.

Представник прозивача - ОСОБА_5 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування статей 1058-1060 ЦК України, виходячи з наступного.

З урахуванням норм пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (Інструкція втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 про затвердження нової Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні), договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Суд першої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, надав оцінку доводам і доказам сторін стосовно додержання письмової форми договору банківського вкладу, та щодо розміру вкладу, дослідив оригінали документів про укладення договору, надав оцінку цим доказам, про що зазначив у мотивувальній частині рішення.

Судом взято до уваги, що згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1286цс16, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Виходячи із наведених положень закону, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оригінал договору банківського вкладу та квитанція, які містять обов'язкові реквізити для таких документів є належним підтвердженням укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів за вкладами.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи із положень ст. 57-64 ЦПК України, належними письмовими доказами є будь-які документи, що містять фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому письмові докази подаються в оригіналі.

Позивач, на підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу надала оригінал договору банківського вкладу та квитанцію, які містять найменування банку, який здійснив касову операцію (ПАТ КБ «Приватбанк»), дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу (відкриття та поповнення депозитних рахунків, в тому числі карткових) і номери рахунків, на які зараховуються грошові кошти за умовами укладених сторонами угод, підписи працівника банку, уповноваженого здійснювати касову операцію, які судом першої інстанції оглянуто в судовому засіданні.

На спростування доводів апеляційної скарги представником позивача в судовому засіданні суду Апеляційного суду м. Києва надано оригінал Договору банківського вкладу від 23.01.2014 та оригінал квитанції про внесення коштів на суму 4 321,09 доларів США, які колегією суддів в межах повноважень, передбачених ст. 300 ЦПК України досліджено та долучено до матеріалів справи (а.с.189-190).

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про додержання письмової форми договору вкладу, передбаченої ст. 1059 ЦК України, а відтак доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом норм матеріального права щодо форми договору банківського вкладу, а також щодо порядку внесення грошових коштів на рахунки за вкладами є необґрунтованими, а тому на увагу судової колегії не заслуговують.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя»( далі - Постанова).

Згідно пункту 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Рішенням Центрального банку Російської Федерації (БанкРосії) від 21 квітня 2014 року було припинено з 21.04.2014 діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «ПриватБанк».

За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «ПриватБанк» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, як встановлено, відокремлений підрозділ Банку на території АРК та Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та місті Севастополя.

Однак, зазначена обставина не є підставою до невиконання Банком своїх зобов'язань перед вкладником Банку, оскільки позивач уклала Договір банківського вкладу саме з ПАТ «Приватбанк», а не з його структурним підрозділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом встановлено, що 22 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір № SAMDNWFD100 Вклад «СТАНДАРТ» (далі - Договір), за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалася передати ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для розміщення по депозитному вкладу.

Розділом Договору «Дані по вкладу» визначено, що залишок по кладу станом на 23.01.2014 становить 4321,09 доларів США. Вклад оформляється на 366 днів по 22.01.2015 включно. На суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 10% річних. Період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць.

Позивач виконав умови договору та вніс грошову суму у розмірі 4321,09 доларів США, що підтверджується оригіналом квитанції від 23 січня 2014 року.

Положеннями пунктів 2, 3 Договору передбачено, що нарахування відсотків на суму вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів до Банку і здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається вкладнику, відсотки не нараховуються.

По закінченню кожного цілого календарного місяця, який минув з моменту укладення Договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення Договору, після 15.00 нараховані відсотки по вкладу зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_1.

Згідно пункту 4 Договору дія договору закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами, які підлягають виплаті відповідно до умов договору. Якщо закінчення строку вкладу припадає на вихідний день, то виплата суми вкладу здійснюється в перший робочий для Банку день.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що після закінчення строку дії Договору Банком виплачено позивачу вклад та відсотки за вкладом, передбачені умовами договору.

Матеріали справи також не містять доказів, які б підтверджували, що після закінчення строку дії договору - 23.01.2015 ОСОБА_2 зверталася до Банку із заявами про повернення суми вкладу та відсотків.

Пунктом 6 Договору передбачено, що по закінченню строку вкладу Банк перераховує кошти з депозиту на вклад «До запитання».

Відповідно до пунктів 7, 8 Договору якщо після закінчення трьох календарних днів після надходження грошей на вклад «на вимогу» вкладником не витребувано суму вкладу або його частину, вкладник доручає Банку перерахувати всю суму коштів з вкладу «До запитання» на даний депозит. При цьому, процентна ставка по вкладу на новий строк відповідає ставці, яка діє в Банку для щойно формлених вкладів даного найменування і строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Продовження вкладу здійснюється без оформлення додаткових угод до Договору. Діючий розмір відсоткової ставки по вкладу можливо дізнатися у відділенні або на сайті Банку. Новий строк вкладу вираховується з дати зарахування коштів на депозит з вкладу «До запитання». Додатково на новий строк вкладу Банк збільшує відсоткову ставку по вкладу (далі - надбавка). Розмір надбавки вказаний в Умовах і правилах надання банківських послуг, розміщених на сайті pb.ua.

Якщо Банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через SMS повідомляє про це не пішніше ніж за 2 календарних дні до закінчення строку вкладу. Для повідомлення Банку використовує зазначені в Договорі контактні дані.

Умовами і правилами надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщені на сайті pb.ua., а саме підпунктом 2.2.1.9. пункту 2.2.1. «Загальні положення» передбачено, що якщо Банк не перерахував кошти з депозиту на вклад «До запитання», то вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника до Банку. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попередньго строку вкладу.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що Банк у відповідності до вимог, передбачених п. 8 Договору та підпунктом 2.2.1.9. Умов перехував кошти з депозиту на вклад «До запитання».

За наведених обставин, судова колегія вважає, що відбулася пролонгація Договору банківського вкладу, укладеного 22 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

17 грудня 2015 року позивачка надіслала до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення коштів та нарахованих відсотків, яка Банком отримана 21.12.2015.

Докази, які б підтверджували розірвання Договору банківського вкладу, який було пролонговано строком на один рік, за наявності заяви ОСОБА_2 про повернення суми вкладу та відсотків за ним, в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи Банк належним чином не виконав умов Договору банківського вкладу та у визначений договором строк не повернув суму вкладу та відсотки за ним.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, якйи прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3% річних.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-247цс14 у постанові від 28 січня 2015 року.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції встановивши відповідні правовідносини, в межах позову повно і всебічно дослідивши обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов до вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення суми вкладу у розмі 4 321,09 доларів США за Договором банківського вкладу та відсотків за вкладом у розмірі 821,36 доларів США за період з 23.02.2014 по 14.09.2016 та 3% річних у розмірі 332,07 доларів США.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх зобов'язань щодо повернення вкладу зі спливом встановлених договором строків або на першу вимогу вкладника є підставою для задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення суми вкладу, нарахованих відсотків за вкладом та 3% річних.

При цьому, суд вірно виходив з того, що стягнення банківського вкладу, відсотків за вкладом та 3% річних необхідно здійснювати в іноземній валюті - доларах США, враховуючи наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 року № 520, та іншими документами.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1286цс16 від 16.11.2016, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Національного банку України № 516 від 03.12.2003 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577 Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надйшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачних договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи національній валюті.

Отже, висновок суду про стягнення суми вкладу та відсотків за ним в іноземній валюті - доларах США є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про стягнення пені у розмірі 4 159,26 доларів США з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 просила стягнути з Банку пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ у сумі 4 159,26 доларів США.

Позовна заява не містить обґрунтувань позову в цій частині. Разом з тим, такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня в розмірі, обчисленої на підставі подвійної облікової ставки НБУ, встановлено Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Проте вказаний Закон підлягає застосуванню лише за порушення у сфері господарських відносин.

За наведених обставин висновок суду про обґрунтованість позовних вимог про наявність правових підстав для стягнення пені, обчисленої на підставі подвійної облікової ставки НБУ, є помилковим, а тому рішення суду в частині стягнення пені в розмірі 4 159,26 доларів США підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні зі зменшенням суми судового збору з 2 015,00 грн. до 1 350,07 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Лопатнікова Аліна Вадимівна, - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року - скасувати в частині стягнення пені та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору з 2 015 (дві тисячі п'ятнадцять) грн. 00 коп. до 1 350 (одна тисяча триста п'ятдесят) грн. 07 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/1062/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3151/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.