Провадження № 2/161/969/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі : головуючого - судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та скасування права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та скасування права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 серпня 1997 року між нею, її чоловіком ОСОБА_6 з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_3 з іншої сторони було укладено нотаріально посвідчений договір пожиттєвого утримання. За умовами даного договору вона та її чоловік передали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3, тоді як останній зобов'язувався довічно утримувати їх, забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядати, надавати необхідну допомогу з правом довічного проживання у даній квартирі. Вартість матеріального забезпечення визначена умовами договору в розмірі одного неоподаткованого мінімуму, що діє на час сплати. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача, таким чином вищезгаданий договір пожиттєвого (довічного) утримання в частині зобов'язань ОСОБА_3, щодо його утримання, припинився.

Зазаначила, що раніше вже неодноразово зверталася з аналогічними позовами до суду. Однак, рішеннями судів у задоволенні позовів було відмовлено.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликалася на те, що внаслідок намагання розірвати договір пожиттєвого (довічного) утримання стосунки з відповідачем значно погіршилися, що виразилося у прихованих знущаннях, принижуваннях, через його негативне ставлення до неї виникають постійні сварки. Дані факти підтверджуються медичною документацією та показаннями свідків.

Крім того, у 2006 році ОСОБА_3 зареєстрував у квартирі, в якій вона проживає, свого сина ОСОБА_7, а в 2009 році його дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9, через що їй за період 2006 по 2013 роки доводилося сплачувати комунальні платежі в більшому розмірі, ніж вона мала оплачувати. Після рішення суду відповідач сам сплачував комунальні послуги за своїх родичів.

Також зазначила, що в ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилося 94 роки, вона є людиною досить похилого віку. Через свій вік вона не має можливості належним чином забезпечувати себе усім необхідним. Обумовлений в договорі розмір матеріального забезпечення на рівні 17 гривень не є достатнім для забезпечення її належного рівня життя, на даний час їй допомагають сусіди ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_2

На неодноразові прохання ОСОБА_3 належним чином надавати їй необхідну допомогу по купівлі продуктів харчування, супроводженню до лікарень, купівлі ліків, наданні коштів на медичне обслуговування та інше, позивач отримувала відповіді від відповідача про належне виконання ним своїх обов'язків, на зауваження та пропозиції позивача не реагував. В цілому виконання договору ОСОБА_3 у такий спосіб порушує співвідношення майнових інтересів і позбавляє позивача, як заінтересовану сторону того, на що остання розраховувала при укладенні спірного договору. Так позивач 05.02.2016 року звернулася до суду з позовом про внесення змін до договору пожиттєвого отримання у зв'язку з істотною зміною обставин. Однак, сподіваючись на позасудове врегулювання спору залишила позов без розгляду.

Також зазначила, що надіслала ОСОБА_3 заяви про доповнення та зміну умов договору утримання, однак останнім досудові вимоги залишенні без задоволення.

Оскільки будь-яке примирення з набувачем ОСОБА_3 в майбутньому неможливе через його негативне ставлення до позивача, домовленості щодо приведення договору пожиттєвого утримання у зв'язку з обставинами які істотно змінилися, сторони не досягли, то покликаючись на викладені обставини просить суд розірвати договір пожиттєвого (довічного) утримання від 12.08.1997 року, посвідчений нотаріусом першої Луцької державної нотаріальної контори Четверговою Е.О., реєстраційний запис №359, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої в частині довічного утримання ОСОБА_5, забезпеченні її харчуванням, одягом, доглядом у розмірі одного неоподаткованого розмірі доходів громадян, що діє на час оплати, з підстав не досягнення згоди, щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання; скасувати право власності ОСОБА_3 на частину спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 до відчуження у відповідності до договору пожиттєвого (довічного) утримання від 12.08.1997 року, посвідченого нотаріусом першої Луцької державної нотаріальної контори Четверговою Е.О., реєстраційний номер №359.

Позивач та її представники в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що ОСОБА_3 належним чином виконував взяті на себе зобов'язання відповідно до договору пожиттєвого утримання, що підтверджено судовими рішеннями. Незважаючи на односторонню, безпідставну відмову ОСОБА_5 від договору, свої зобов'язання за договором намагається виконувати належним чином і на даний час, збільшивши обсяг допомоги, яку надає. Просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 1997 року між ОСОБА_5, її чоловіком ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_3, з іншої було укладено договір пожиттєвого утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Четверговою Е.О., реєстровий № 1-793, за умовами якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3, тоді як останній зобов'язувався довічно утримувати ОСОБА_5 та ОСОБА_6, забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядати, надавати необхідну допомогу з правом довічного проживання у даній квартирі. Вартість такого матеріального забезпечення визначена в розмірі одного неоподаткованого мінімуму, що діє на час сплати (а.с.12).

На підставі даного договору Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 03 вересня 1997 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказану квартиру.

26 листопада 2003 року помер чоловік позивача - відчужувач ОСОБА_6, а отже з цього моменту вищезгаданий договір довічного утримання є припиненим в частині щодо зобов'язань ОСОБА_3 по утриманню ОСОБА_6

Згідно з п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.10.2012 року та рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.09.2013 року, які набрали законної сили, в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору пожиттєвого утримання відмовлено, встановлено належне виконання набувачем своїх обов'язків та односторонню відмову ОСОБА_5 від договору довічного утримання, що в силу положень ст.775 ЦК України не є підставою для його розірвання.

Звернувшись до суду з даним позовом позивач посилається на ст.652 ЦК України, відповідно до якої у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В судовому засіданні представники позивача пояснили, що обставинами, які істотно змінились є:

1)необхідний рівень матеріального забезпечення відчужувача;

2)потреба у щоденному догляді відчужувача, зважаючи на її вік та стан здоров'я;

3)неможливість надання набувачем деяких видів допомоги, зважаючи на те, що він та відчужувач є особами різної статі;

4)ворожі стосунки, які на даний час склалися між відчужувачем та набувачем.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, позов ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання є безпідставним, оскільки обставини, на які посилаються позивач та її представники не є істотними в розумінні ст.652 ЦК України.

Вимога про скасування права власності ОСОБА_3 на частину спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 до відчуження у відповідності до договору пожиттєвого (довічного) утримання від 12.08.1997 року до задоволення не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про розірвання договору довічного утримання.

Крім того, на думку суду, в цій частині позивачем невірно обраний спосіб захисту в розумінні ст.16 ЦК України.

Щодо зміни обставин, на які вказували в судовому засіданні представники позивача, то питання, що виникли можуть бути вирішені відповідно до ст.ст.749 ч.2, 751,752 ЦК України.

На основі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.628, 638, 652,749, 751, 752, 755 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57- 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та скасування права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк