Справа № 642/7211/16-ц
Провадження № 2/642/2105/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

06 січня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Радько В.В.

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, вказуючи, що 20.12.2014р. вона дала у борг грошові кошти в сумі 25.000 доларів США на придбання останнім квартири, які відповідач зобов'язався повернути у строк до 20.12.2015р. На підтвердження дійсного отримання вказаної суми, відповідач написав боргову розписку. Проте на час звернення в суд з позовом відповідач позику не повернув, а тому позивачка вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Крім викладеного, просила стягнути з відповідача проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, а також 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував факт отримання позики, вказав на відсутність коштів, однак заперечував проти стягнення процентів за користування позикою, вказуючи на те, що позивачка не є фінансовою установою.

Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку представленим доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

20 грудня 2014 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 в борг грошову суму в розмірі 25.000 доларів США. На підтвердження боргових зобов'язань ОСОБА_2 власноручно написав ОСОБА_3 боргову розписку (а.с.6).

Загальна сума боргу за розпискою складає 25.000 доларів США. Як вбачається з розписки строк повернення боргу вже закінчився, а відповідач позику не повернув.

На день розгляду справи позику в добровільному порядку не повернуто.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений письмово і на підтвердження отримання коштів надано розписку, яку приєднано до матеріалів справи, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу позику, не виконавши тим самим виконання грошового зобов'язання, то позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в розмірі 640750 грн. (25,63*25.000=640750грн.) є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, що становить 37471грн. 83 коп. підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача процентів за користування позикою, посилаючись на положення ст. ст. 536,1048 ЦК України.

Ураховуючи, що ОСОБА_3 не відноситься до суб'єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (не є учасником ринку фінансових послуг) суд приходить до висновку про не можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 202, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.3, 10,11,60,213-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 678222 (шістсот сімдесят вісім тисяч двісті двадцять дві) гривні з яких: 640750 (шістсот сорок тисяч сімсот п'ятдесят) гривень основна сума боргу та 37.472 грн. три проценти річних за користування грошовими коштами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір в сумі 6890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Ленінський районний суд м. Харкова.

Головуючий: