АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3884/16-ц Головуючий в суді 1-ї інстанції
Провадження № 22-ц/774/166/К/17 суддя - Борис О.Н.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Мордвінкін Сергій Вячеславович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань з діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень та туговухість внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Висновком МСЕК від 09.12.2009 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 30%, з них: 25% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та 5% - по туговухості, безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в умовах факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду у сумі 290000 грн. без відрахування з цієї суми податку з доходів з фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2016 позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь 19000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та на користь держави 551,20 грн. судового збору. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає те, що наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається, позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці, проте добровільно виконував такі роботи. Крім того у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача в їх настанні. Не враховано судом й того, що обов'язок з відшкодування шкоди у відповідності до діючого законодавства покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того, вважає необґрунтованим й значно завищеним розмір моральної шкоди, який стягнуто судом без врахування тривалості роботи позивача на підприємстві відповідача, а також на інших підприємствах.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм судових повідомлень про призначення судового засідання на 10.01.2017 року -а.с. 91, 92), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Мордвінкіна С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача у період з 18 липня 1978 року по 02 червня 1980 року - водієм БіЛАЗа, з 06 січня 1986 року по 29 жовтня 2003 року - підземним електрогазозварником шахти «Гвардійська», з 29 жовтня 2003 року по 23 грудня 2008 року - підземним кріпильником шахти «Гвардійська». 23 грудня 2008 року звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с. 22-28).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 03 листопада 2009 року ОСОБА_3 встановлено професійні захворювання з діагнозом: 1) хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 ст. (пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легень 1-2 ст.) ЛН 1-2 ст.; 2) нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слуху).

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 39 від 25 листопада 2009 року, встановлено, що причиною виникнення професійних захворювань у позивача є робота протягом 24 років 9 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони та впливу шуму, рівні яких перевищували нормативні (а.с. 4-5).

Висновком МСЕК від 09.12.2009 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 30%, з них: 25% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та 5% - по туговухості, безстроково (а.с. 6).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання № 39 від 25.11.2009 року, причиною виникнення професійного захворювання є тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони та впливу шуму, рівні яких перевищували нормативні.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання № 39 від 25.11.2009 року, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заподіяна моральна шкода є недоведеною, колегія суддів відхиляє, оскільки на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя та вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства, вважає колегія суддів і доводи відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, не передбачає у 2009 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Інші доводи представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: