Справа №487/2137/16-ц 14.03.2017 14.03.2017 14.03.2017
Провадження №22-ц/784/610/17
Справа №487/2137/16 Головуючий у 1-й інстанції Павлова Ж.П.
Провадження № 22ц-784/610/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

14 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «УСС Одеса» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 предявив позов у кримінальному провадженні № 0000098 відносно ОСОБА_5, посилаючись на те, що 10 травня 2015 року приблизно о 14.45 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по проспекту Леніна в м. Миколаєві порушивши Правила дорожнього руху, допустив на нього наїзд переднім лівим колесом автомобіля, внаслідок чого, йому завдані тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості.

Посилаючись на те, що протиправними діями ОСОБА_5 позивачу була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 56 279 грн. 07 коп., яка складається із витрат на придбання ліків, товарів необхідних для лікування отриманої внаслідок ДТП травми, а також пошкодженого його одягу та моральна шкода, позивач просив стягнути із відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 56 279 грн. 07 коп. та моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 грн.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2016 року вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_2 скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено СК «HDI страхування» та ТОВ «УСС Одеса».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути із ПАТ СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 25 489 грн. 71 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ СК «Євроінс Україна» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ПАТ СК «Євроінс Україна» відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 травня 2015 року приблизно о 14.45 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить на праві власності ТОВ «УСС Одеса», в порушення вимог п.п. 2.3 «б» та 10.1 ПДР України, проявив неуважність в дорожній обстановці, що склалася, не контролював рух свого транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, перед початком руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух свого транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд переднім лівим колесом автомобіля на пішохода ОСОБА_2, який знаходився в безпосередній близькості від автомобіля та чекав на маршрутне таксі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 завдані тілесні ушкодження у вигляді: переломів кісток лівої гомілки в середній та нижній третині зі зміщенням, садна лівої гомілки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

Вирок набрав законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3851/400, передопераційного епікризу, протоколу операції № 295 від 10 травня 2015 року, ОСОБА_2 перебував на лікуванні з приводу перелому кісток лівої гомілки зі зміщенням, садна лівої гомілки і йому була проведена операція.

03 листопада 2014 року між ПАТ «ХДІ страхування» та ТОВ «УСС Одеса» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2.

ПАТ «ХДІ страхування» перейменоване на ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 29 вересня 2016 року (а.с.69).

12 травня 2015 року страхувальник, ТОВ «УСС Одеса», повідомило ПАТ «ХДІ страхування» відповідним письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, чого ним не заперечувалось (а.с.65).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_5, перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «УСС Одеса» та керуючи автомобілем належним підприємству, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, здійснив наїзд на позивача та заподіяв йому шкоду, повязану із лікуванням потерпілого, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про покладення на ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» обовязку по відшкодуванню цих витрат, виходячи із вимог ст. ст. 9, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 25 489 грн. 71 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. Ця сума складається з витрат на медикаментозне лікування в розмірі 24 410 грн. та 1079 грн. витрат, понесених позивачем на придбання одягу, замість пошкодженого внаслідок ДТП.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ст.ст. 58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені повними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В той же час, ОСОБА_2 не надав будь яких доказів, що внаслідок ДТП було пошкоджено його одяг, а також вартості пошкодженої речі.

А тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо стягнення на користь ОСОБА_2 із ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» 1079 грн. витрат на придбання одягу.

Згідно записів в виписному епікризі, передопераційному епікризі, протоколу операції № 295 від 10 травня 2015 року, видно, що внаслідок отриманої травми при госпіталізації до лікарні йому була накладена система скелетного витяжіння, проведена операція у звязку із ускладненим переломом кісток лівої гомілки зі зміщенням, а в подальшому проходив курс лікування. На а.с. 127,128 є список медикаментів на операцію, листок лікарських призначень, які свідчать, що медичні препарати на лікування перелому кісток лівої гомілки були призначені лікарем.

Із наданих позивачем товарних чеків видно, що в період з 10 травня 2015 року по 26 липня 2015 року ним були придбані ліки, набір імплантів для блокуючого МОС гомілки, система скелетного витяжіння, і на їх придбання витрачено 24 829 грн. 19 коп. (а.с. 141- 148).

За такого розмір матеріальної шкоди, який спричинений внаслідок ДТП та підлягає стягненню з відповідача, за виключенням квитанцій про сплату коштів на благодійну допомогу, становить 24 829 грн. 19 коп.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи медичних документів про призначення позивачу медичних процедур та медикаментів, відтак вимоги щодо витрат, понесених на лікування є не доведеними, спростовуються матеріалами справи, зокрема медичною карткою стаціонарного хворого, передопераційним епікризом, протоколом операції, листком лікарських призначень, списком медикаментів на операцію, касовими чеками на придбання медикаментів, рахунками фактурою та видатковою накладною (а.с.127-148).

Посилання апелянта на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди, повязаної з його лікуванням, що виключає можливість стягнення на його користь страхового відшкодування, є безпідставними.

Відповідно до п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як видно із матеріалів справи, 12 грудня 2015 року, ТОВ «УСС Одеса» письмово повідомило Страховика про настання страхового випадку із зазначеням потерпілої особи ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 також 31 січня 2017 року, тобто в передбачений законом трирічний строк, звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, що підтвердив представник ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». А тому відсутні передбачені законом підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позов до Страховика не заявлявся, тому суд вийшов за межі позовних вимог, самостійно визначивши особу, яка має відповідати за позовом, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

21 липня 2016 року представник відповідача заявив клопотання про залучення як співвідповідачів ТОВ «УСС Одеса» та ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» а позивач, в свою чергу, зазначене клопотання підтримав. Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, визначився з колом осіб, які мають брати участь у справі та прийняв рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 3 зазначеної норми визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи суму на відшкодування моральної шкоди суд вірно врахував той факт, що позивач поніс моральні страждання, пов'язані із тривалим лікуванням, проведенням неодноразових операцій та з урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, визначив її розмір у 10 000 грн.

Рішення в частині визначеного судом розміру моральної шкоди позивачем не оскаржується.

В той же час, не можна погодитись із висновком суду щодо стягнення моральної шкоди виходячи із загального ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому- фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

За змістом п. 9.3 ст. 9 Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 000 грн. на одного потерпілого.

Стаття 9 Закону України «Про страхування» визначає зміст поняття страхової суми та страхової виплати. Зокрема, страхова сума це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобовязаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Таким чином, «страхова сума» та «страхова виплата» не є тотожними поняттями.

Оскільки страхова виплата за шкоду, заподіяну здоровю потерпілому визначена судом у розмірі 24 829 грн. 19 коп., то сума, яка підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди має становити 1 241 грн. 46 коп. (24 829 грн. 19 коп. х 5%).

Також, не можна погодитись з визначеним судом розміром судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу.

Суд першої інстанції вважав обґрунтованими витрати ОСОБА_2 на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Згідно з частиною 1 Закону «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

Матеріали справи не містять відомостей про розмір витрат, понесених позивачем на надання послуг правового характеру ( квитанція про сплату юридичної допомоги, а розрахунок витрат на правову допомогу).

Натомість, із журналів судових засідань видно, що адвокат ОСОБА_3, як представник позивача, приймав участь у розгляді даної справи у суді першої інстанції у 2-х судових засіданнях: 10 серпня 2016 року та 16 грудня 2016 року і витратив на правову допомогу 1 год. 40 хв, а відтак граничний розмір компенсації має складати 775 грн. (620 грн. х 1 год.40 хв.).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Даним рішенням апеляційного суду позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в розмірі 26070 грн. 65 коп.(24 829 грн. 19 коп. + 1 241 грн. 46 коп.), що становить 24 % від заявлених вимог.

Тому з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 слід стягнути 186 грн. витрат на правову допомогу ( 775 грн.х 24%).

Частиною третьою ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви.

Тому на користь держави із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» підлягає стягненню 253 грн. 17 коп. судового збору, з яких 248 грн. 30 коп. за вимогу майнового характеру, що становить 44% від заявлених вимог та 4 грн. 87 коп. за вимогу немайнового характеру, що становить 2% від заявлених вимог.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.п.1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь позивача майнової, моральної шкоди та судових витрат слід змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року в частині стягнення із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 майнової, моральної шкоди та судових витрат змінити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 24 829 грн. 19 коп. у відшкодування майнової шкоди, 1241 грн. 46 коп. моральної шкоди та 186 грн. витрат на правову допомогу

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь держави 253 грн. 17 коп. судового збору.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :