21 березня 2017 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позов обґрунтовує наступним.
28.09.2012 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 627.
З березня 2014 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинене.
11 липня 2014 року, будучи вагітною та у зв'язку з проведенням АТО у м. Донецьк, позивач з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, приїхала до м. Харків та винайняла квартиру.
Позивач намагалась розлучитися з відповідачем, але поки була вагітною та знаходилась у м. Донецьк, суди вже не працювали. Коли вже вона виїхала, та народивши дитину у м. Харків, вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу, але ухвалою від 20.08.2014 року позовну заяву їй було повернуто у зв'язку з тим що дитині не виповнився 1 рік.
Згідно довідок від 24.06.2015 року та від 02.06.2015 року із поліклінік піклування про здоров'я сина з народження по червень 2015 року здійснюється виключно позивачем.
У зв'язку з небажанням відповідача виконувати свої батьківські обов'язки у жовтні 2015 року позивач подала позовну заяву про позбавлення батьківських прав.
21.12.2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області ухвалене рішення, яким в задоволенні позовних вимог за її позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах неповнолітніх Московського району м. Харкова, про позбавлення батьківських прав відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03.03.2016 року рішення першої інстанції було залишене в силі.
Після винесення ухвали Апеляційним судом Запорізької області про відмову позивач поїхала до зони проведення АТО та зустрілась з відповідачем. Всі факти, які були викладені у позовній заяві, а як то ухиляння від виховання сина, не надання жодної матеріальної підтримки, про те, що він не піклується та не цікавиться дитиною, не виявляє бажання спілкуватися з нею та не проявляє уваги чи батьківської турботи по відношенню до своєї дитини. Таким чином, дитина знаходиться без будь-якого батьківського піклування з боку відповідача/
На підтвердження вище перелічених фактів відповідач ОСОБА_2 склав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 згоден і не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. 09.04.2016 року дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області.
15.04.2016 року до Токмацького районного суду Запорізької області позивачем направлена заява про перегляд рішення у зв'язку за нововиявленими обставинами.
08.06.2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області винесена ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області за її позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах неповнолітніх Московського району м. Харкова, про позбавлення батьківських без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.09.2016 року ухвала суду першої інстанції про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами була залишено без змін, але зазначена обставина, яка виникла пізніше, є такою, що не могла бути врахована судом при розгляді попередньої справи, тому є підставою для нового звернення до суду, тобто нотаріальна посвідчена заява, в якій ОСОБА_2 зазначив, що з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 згоден і не заперечує проти розгляду справи у його відсутність.
Відповідач як не виконував свої обов'язки по вихованню дитини з моменту народження (ІНФОРМАЦІЯ_1) до вересня 2015 (попередній період, за який винесене рішення), так і не виконує по теперішній час. Дитині вже 2,5 роки.
13.11.2014 року винесене рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання сина.
Син з 06.06.2016 року відвідує дитячий садок, куди відповідач не навідувався за 6 місяців жодного разу, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №367 Харківської міської ради» від 05.12.2016 року.
Жодного разу ОСОБА_2 не поцікавився здоров'ям дитини. Йому навіть нецікава була ані дата народження дитини, ані ім'я.
Згідно з довідкою Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 09.11.2016 року, здоров'ям дитини займається мати.
Згідно з акту обстеження умов проживання від 18.01.2017 року, для розвитку та виховання дитини створені всі необхідні умови, але у створенні цих умов проживання відповідач жодної участі не брав.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та її дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом.
Позивач в судому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала та просила задовольнити.
Відповідач в судові засідання 07.02.2017 року, 28.02.2017 року, 21.03.2017 року не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заперечення проти позову не надав.
Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, пояснила що з весни 2014 року позивач та відповідач разом не проживають. В червні 2016 року позивач будучи вагітною разом з донькою переїхала до м. Харків у зв'язку з проведенням АТО у м. Донецьк. Відповідач як не виконував свої обов'язки по вихованню дитини з моменту народження (ІНФОРМАЦІЯ_1), так і не виконує по теперішній час.
Заслухавши пояснення позивача, допитаного в судовому засіданні свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.09.2014 року.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2014 року в справі №640/14342/14 з відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, починаючи з 19.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення.

Відповідно до листа Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.12.2016 №5096/3.3-16/23, заборгованість ОСОБА_2 за аліментами за період з 19.08.2014 року до 30.11.2016 року становить 41129,07 грн.

Позивач разом з дитиною проживає в м. Харкові, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 07.04.2015 №, листом Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 02.06.2015 №528, листом Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 09.11.2016 №960, листом Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №23» від 24.06.2015 №861.

Відповідно до довідки комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №367 Харківської міської ради» від 05.12.2016 №336/01-36, дитина ОСОБА_3 відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №367 Харківської міської ради» з 06.06.2016 року. Вихованням дитини займається мати ОСОБА_1, батько ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини.

Відповідач проживає в смт. Новий Світ Старобешівського району Донецької області, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 27.01.2017 року.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 18.01.2017 року, позивач з дитиною ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови.

Висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 24.02.2017 №169, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Показання свідка ОСОБА_5 узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами.

09.04.2016 року відповідач ОСОБА_2 написав заяву, в якій зазначив, що він згоден з позбавленням його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, усвідомлює значення своїх дій та розуміє їх юридичні наслідки. Заява посвідчена приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Литвиненко І.А. зазначені обставини підтверджуються зазначеною заявою.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України суд може позбавити мати, батька батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Нормами ст.157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп.15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 дійсно ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини ОСОБА_3, що підтверджено належними та допустимими доказами, а саме висновком органу опіки та піклування, листами дошкільних навчальних закладів та медичних установ. Надана відповідачем заява відповідача про його згоду з позбавленням батьківських прав свідчить про його винну поведінку, свідоме нехтування своїми обов'язками по вихованню дитини, а також сам факт самоусунення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина.

Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може подати до Токмацького районного суду Запорізької області заяву про перегляд заочного рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: