Справа № 159/3665/16-ц
Провадження № 2/159/55/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого-судді Бондара В.М.

з участю: секретаря Рижко О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до релігійної громади «Церква Адвентистів сьомого дня» (далі Церква), про усунення перешкод до участі у богослужіннях, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом та свої вимоги мотивує тим, що протягом 2013-2015 років члени релігійної громади «Церква Адвентистів сьомого дня» незаконно, із застосуванням насильницьких дій, ображаючи його релігійні почуття в зв'язку з його релігійними переконаннями, обмежили його участь в богослужіннях шляхом умисних дій. Так, 16.08.2014 року його виключили з членів церкви, причому зробили це з порушенням, встановленого порядку, передбаченого Статутом даної церкви. Відповідно до виписки з протоколу засідання членського зібрання церкви АСД №1 від 09 листопад 2013 року, його було виключено з членів церкви за «нехристиянську поведінку», мотивуючи пунктам 1.7.9. церковного порядку. Відповідно до Статуту, Церква Адвентистів сьомого дня складається з віруючих, що прийняли вчення Євагенгелія та виконують 10 заповідей, та має мету об'єднання віруючих для спільного сповідування прийнятого віровчення. Дане віровчення сповідували його батьки, а також він з дитинства. Його було незаконно виключено з членів церковної громади відповідача без проведення зборів, його не повідомили про час та місце проведення таких зборів, та не надали можливості прийняти участь в таких зборах, з метою заслухати його в свій захист.Вважає, що його права порушено, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. За час, що його було виключено з громади церкви, він декілька разів перебував в лікувальних закладах, а коли його силою витягнули з приміщення, де проходили богослужіння, йому було завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження, в результаті чого він перебував у лікарні. На лікування ним потрачено кошти в сумі 8 759,00 гривень. Моральну шкоду він оцінює виходячи з моральних страждань, які переніс протягом всього часу, будучи позбавлений своїх релігійних уподобань шляхом участі в богослужіннях в церкві. Моральну шкоду він оцінюю в суму 15 тис. гривень, виходячи з висновку психологічної експертизи, яку йому надано експертом ОСОБА_7Відповідач чинить перешкоди йому в участі у богослужіннях, як у формі виключення його з членів релігійної громади, так і у формі фізичних перешкод, а саме закривають ворота на вході до території приміщення, де по суботах проходять богослужіння, закривають двері самого приміщення, окремі особи фізично не допускають його на територію, а коли він намагався пройти на територію, до його застосовували фізичну силу. Просить: 1) Усунути перешкоди до участі його, ОСОБА_1, у богослужіннях відповідача Церкви Адвентистів сьомого дня шляхом поновлення його в членах громади та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у відвідуванні богослужінь. 2) Стягнути з відповідача в його, ОСОБА_1, користь моральну шкоду в сумі 15 тис.гривень, судові витрати та витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали повністю та просять його задовольнити повністю з викладених підстав.

Представники відповідача позов не визнали, просять відмовити у його задоволенні згідно письмових заперечень на позовну заяву.

Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступних висновків.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила, що її син ОСОБА_1 проповідує і вірує в Єдиного Бога, тому у нього виникли суперечки з Церквою Адвентистів сьомого дня, які тривають на протязі кількох років, однак деталей цього їй не відомо. Дійсні причини виключення його з членів Церкви їй не відомо, але до неї додому неодноразово приїжджали представники Церкви та просили поговорити з ОСОБА_1 про його поведінку і релігійні погляди. Восени цього року вона з сином приїжджала до Церкви, однак невідомі особи сина ОСОБА_1 не хотіли пускати до Церкви.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що її батько ОСОБА_1 під час проведення суботньої школи та Богослужіння міг висловлювати свою думку, інколи йому за це робили зауваження. Пізніше їй стало відомо, що батька виключили з членів Церкви, як їй сказали, за вживання спиртного і тютюну, але вона впевнена, що її батько спиртного не вживає і не палить. Після цього, приблизно влітку 2014 року, вона приїхала з батьком до Церкви, її з дітьми пропустили, а батька ні, пояснивши, що він не член церкви. Вона попросила керівництво церкви і батька пропустили. Так продовжувалось постійно, інколи пускали до Церкви, інколи ні. На зібранні, коли виключали батька з членів Церкви, вона не була. Були випадки, що її запрошували до церковної ради та просили поговорити з батьком про його поведінку та релігійні погляди, однак вона не може з батьком про це говорити, оскільки він є дорослою і самодостатньою людиною.

Опитаний свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що 03 вересня цього року він з ОСОБА_1 приїхав до приміщення Церкви, але їм сказали виїхати з території церкви, а коли вони виїхали, то ОСОБА_1 не пустили до Церкви, при цьому хтось його вдарив ліктем в праву підреберну частину тіла, від чого ОСОБА_1 викликали швидку допомогу.

У своїх свідченнях ОСОБА_12 надав аналогічні показання з показаннями ОСОБА_11, а також повідомив, що він був присутнім на заняттях суботньої школи та чув, що ОСОБА_1 висловлював свою позицію, яка не співпадала з позицією Церкви, тому йому намагалися не надавати права виступу.

Показаннями свідка ОСОБА_13 стверджується, що він рідко бував на богослужіннях в Церкві. Пам'ятає, що літом 2014 року до Церкви не пустили ОСОБА_1, при цьому насилля до нього не було. На богослужіннях були випадки, що ОСОБА_1 перебивав пастора чи проповідника та висловлював своє релігійне бачення, за що отримував зауваження.

Під час опитування свідок ОСОБА_14 показав, що вважає поведінку ОСОБА_1 негідною члена Церкви, оскільки він не зважаючи на виступаючих, пастора чи інших, перебиває їх, при цьому висловлює свою релігійну позицію, яка суперечить доктрині їх Церкви. Був на зібранні та голосував за виключення ОСОБА_1 з членів Церкви. Після цього він неодноразово бачив ОСОБА_1 на богослужіннях і йому не відомо випадків, щоб Церква перешкоджала ОСОБА_1 відвідувати ці заходи.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що вона є членом Церкви з 1989 року і вона викладала у суботній школі. Неодноразово ОСОБА_1 зривав заняття своїми виступами, якими зазначав, що члени Церкви неправильно тлумачать Біблію. Неодноразово така поведінка ОСОБА_1 викликала у деяких негативне ставлення, але на зауваження ОСОБА_1 не реагував, як і не реагував на неодноразові заходи впливу на нього і надані строки для виправлення. Ззовні було видно, що самому ОСОБА_1 така його поведінка надавала йому задоволення. Після виключення з членів Церкви, ОСОБА_1 неодноразово приходив до Церкви і ніхто йому в цьому перешкод не чинив.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомив, що він перебував у хороших стосунках з ОСОБА_1, однак останні роки він став вести себе неадекватно під час Богослужіння, перебивав виступаючих, постійно висловлює свою позицію, яка суперечить вченням їх Церкви. Він особисто, неодноразово просив ОСОБА_1 вести себе належним чином, він нібито погоджувався, але знову продовжував зривати богослужіння. Він був на зібранні, коли виключили ОСОБА_1 з членів церкви, однак останній продовжує приходити в їх церкву і йому в цьому ніхто не перешкоджає.

Опитаний свідок ОСОБА_17 показав, що ОСОБА_1 фактично не згідний з доктриною Церкви, тому неодноразово, в порушення встановленого порядку та правил поведінки в Церкві, перебиває виступаючих, у своїх виступах говорить про одне і теж по декілька разів, чим фактично зриває богослужіння та заняття у суботній школі. Неодноразово робилися спроби мирним шляхом вирішити виниклий конфлікт, але через позицію ОСОБА_1 цього досягнуто не було. За таку негативну поведінку та несприйняття вчення Церкви, після неодноразових попереджень, ОСОБА_1 на зібранні членів Церкви було виключено з членів Церкви, але Церква йому не чинить перешкод і надалі відвідувати суботню школу і богослужіння.

Свідок ОСОБА_18 повідомив, що ОСОБА_1 своїми постійними викриками неодноразово зривав богослужіння в Церкві та заняття у суботній школі. Його поведінка багато разів розглядалася на раді Церкви та зібранні членів Церкви, йому надавалися строки для виправлення, але ОСОБА_1 не змінив своєї поведінки. ОСОБА_1 проповідує свої релігійні переконання, які не співпадають з вченням Церкви. Останні два місяці були випадки, що ОСОБА_1 намагався скоїти наїзд своїм автомобілем на нього. Перешкод у відвіданні Церкви він ОСОБА_1 не чинив.

З аналізу показань опитаних свідків слідує, що ОСОБА_1 на релігійних заходах Церкви Адвентистів сьомого дня висловлює свою позицію щодо віровчення Біблії, не зважаючи на віровчення Церкви та позицію інших членів Церкви, що викликає обурення у членів Церкви, які неухильно дотримуються канонів саме цієї Церкви.

Статтею 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Як слідує із статуту релігійної громади Церкви Адвентистів сьомого дня м. Ковеля, яка погоджена з Президентом західної конференції Церкви АСД 11.05.1999 року (далі Статут), що прийняття чи виключення з членів Церкви проводиться загальними церковними зборами. Статутом не передбачено судового порядку вирішення спорів щодо членства у цій Церкві. Тому, на переконання суду, ОСОБА_1 має право оскаржити рішення місцевої релігійної громади про його виключення тільки до вищестоящих органів Церкви Адвентистів сьомого дня, аж до Всесвітнього Союзу громад.

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об'єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об'єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Статтею 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов'язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.

Належність ОСОБА_1 до обраного ним віросповідання є реалізація ним гарантованого йому Конституцією України права на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає йому свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей, ( ст. 35 Конституції України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом встановлено, що релігійна громада Церкви Адвентистів сьомого дня є недержавною організацією, яка складається з одновірців, які добровільно об'єдналися для сповідування обраного ними релігійного вчення. Члени цієї громади самі організували свою громаду, визначили свою структуру, дисципліну та канонічні принципи їх Церкви, визнання і виконання яких вимагається від кожного члена їх громади.

Як слідує із досліджених у судовому засіданні доказів, що підставою виключення ОСОБА_1 з членів Церкви АСД послужило не визнання ним церковного вчення та систематичне порушення дисципліни.

На переконання суду, тільки громада церкви Адвентистів сьомого дня уповноважена вирішувати питання бути чи не бути ОСОБА_1 членом цієї Церкви. Поряд з цим, суд не має права зобов'язати членів релігійної громади вислуховувати виступи ОСОБА_1, які за своїм змістом суперечать їх релігійним переконанням.

Тому, суд не має права зобов'язувати відповідача поновлювати позивача у членах релігійної громади, оскільки примусове поновлення в членах такої громади, як спосіб судового захисту, не передбачено в ст. 16 ЦК України та держава не має права втручатися в діяльність такої релігійної громади, формувати її світогляд, тим більше визначати хто повинен бути її членом. Крім того, таке втручання держави у формування релігійної громади будуть порушуватися права інших членів релігійної громади.

В той же час, ОСОБА_1 не позбавлено права відвідувати богослужіння в цій Церкві, однак вимагається від нього дотримуватися доктрини Церкви і поважати права інших членів релігійної громади. Крім того, як слідує з досліджених доказів, що адміністрація Церкви не перешкоджала ОСОБА_1 у відвідуванні богослужінь, але окремі члени Церкви, на свій розсуд, зважаючи на поведінку ОСОБА_1, не бажали його присутності, щоб уникнути небажаних непорозумінь під час богослужінь.

Отже, позивачем ОСОБА_1 обрано спосіб захисту, не передбачений чинним законодавством, оскільки його участь у релігійній громаді є прерогативою цієї громади та не може вирішуватися в судовому порядку.

Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення головної вимоги ОСОБА_1, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

З огляду на зазначене в задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати слід залишити за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до релігійної громади «Церква Адвентистів сьомого дня», про усунення перешкод до участі у богослужіннях.

Судові витрати у справі залишити за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: В. М. Бондар