Справа №266/2237/15-к
Провадження№ 6/266/29/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області складі головуючого судді Сараєва І.А., за участю секретаря Нетреба О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

У ОСОБА_2 районному суді м. Маріуполя зареєстровано погоджене з начальником подання старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що на виконанні в ОСОБА_2 ВДВС знаходиться за відкритим 26.05.2016 року виконавчим провадженням №51243525 по примусовому виконанню виконавчого листа №266/2237/15-к від 12.01.2016 року виданого Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованість у розмірі 20706,00 грн. Про винесену державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження повідомлено боржнику який до відділу не зявився у звязку із чим розпочато примусове виконання рішення. Державним виконавцем проведено виконавчі дії з метою виявлення коштів та майна на яке можливо звернути стягнення, зроблені запити до УПФУ Приморського району, ДПС України, МРЕВ та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, здійснено вихід за адресою мешкання боржника, про що складено акти. Боржник добровільно рішення не виконав. Державний виконавець вважає, що на підставі викладених обставин, боржник добровільно рішення суду не виконує, дій направлених на погашення боргу не здійснює. Прохав тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України.

Представник заявника ОСОБА_2 ВДВС Маріупольського МУЮ до суду не зявився, надав письмову заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 зазначеного закону у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов'язань.

Зі змісту зазначеної норми закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і ухилення від їх виконання.

Під ухиленням від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Необхідною умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є наявність встановленого факту про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Згідно постанови № 6 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і цивільних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

У зв'язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов'язків, передбачених статтею 12 Закону про виконавче провадження, під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі статтею 377-11ЦПК, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону про виконавче провадження тощо.

В судовому засіданні встановлено, що 17.03.2016 року Приморським районним судом м. Маріуполя видано виконавчий лист №266/2237/15- к від 12.01.2016 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20706,00 грн. Постановою державного виконавця від 26.05.2016 року відкрито виконавче провадження №51243525.

Боржник самостійно рішення не виконує, дій направлених на погашення боргу не здійснює. В ході виконання вищезазначеного виконавчого листа державним виконавцем зроблено запити до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, УПФУ Приморського району м. Маріуполя, ДФС України, ТСЦ 1441м. Маріуполя, з метою виявлення майна належного боржнику, а також джерел доходу. Також державним виконавцем було здійснено вихід за адресою мешкання боржника де двері ніхто не відчинив у звязку із чим було складено акти державного виконавця, також зазначено, що державним виконавцем на адресу боржника неодноразово направлялися виклики, які останнім проігноровані.

З матеріалів справи також вбачається, що 26.05.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, але будь - які відомості про надіслання цієї постанови на адресу боржника ОСОБА_1 та отримання ним у матеріалах справи відсутні. Також відсутні відомості про надсилання виклику боржнику до відділу державної виконавчої служби, про надсилання державним виконавцем боржнику на його адресу попередження про належне виконання рішення та погашення заборгованості, про перевірку майнового стану за місцем проживання боржника.

З огляду на вищевикладене, суд визнає, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь які обєктивні, беззаперечні докази на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 обізнаний щодо наявності відкритого виконавчого провадження відносно нього та строків його самостійного виконання, а також що він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, у звязку з чим вважає, що відсутні достатні законні підставі для задоволення подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області .

За таких обставин, суд приходить до висновку про не обґрунтованість подання ОСОБА_2 ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, а тому відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України", постанови № 6 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і цивільних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 209, 210, 217, 377-1 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 5-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: Сараєв І. А.