Провадження № 2/161/3989/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шолом С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса про стягнення грошових коштів таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса про стягнення грошових коштів таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.02.2005 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № VOC0R003801148, згідно умов якого банк надав їй строковий кредит на термін до 18.02.2008 року включно.

Вказує, що з її боку були порушені строки погашення кредиту.

В кінці червня 2008 року на її адресу надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2008 року про примусове стягнення з неї боргу 1846,67 грн. в користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Зазначає, що на підтвердження сплати вищевказаної суми, нею було надано державному виконавцю квитанцію № 148 від 03.07.2008 року.

З того часу, протягом девяти років, жодних повідомлень від банку про наявність заборгованості за вищевказаним кредитним договором не надходило.

Однак, 28.07.2017 року вона отримала рекомендований лист від Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька з постановою про відкриття виконавчого провадження № 54368361 від 25.07.2017 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 3845 від 03.05.2017 року про стягнення з неї в користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 13598,07 грн.

Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки в порушення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не було перевірено безспірності суми боргу та не дотримано строків давності на право вчинення виконавчого напису.

На підставі наведеного просить суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03 травня 2017 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 3845.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, з підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просила суд позов задовльнити.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду пояснення аналогічні, викладеним у письмових запереченнях. Також, представник відповідача суду пояснив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було дотримано всі вимоги чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та письмові заперечення, просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав, в них зазначених.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши та дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 18.02.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VOC0R003801148, згідно умов якого останній надано строковий кредит в розмірі 2653,40 грн. на наступні цілі: купівля ТНС, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 2,75 % на місяць, на строк по 18.02.2008 року включно (а.с. 9-10).

В забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором між сторонами було укладено договір застави рухомого майна від 18.02.2005 року, відповідно до якого в заставу банку було передано пральна машина + ПДС Zanussi Fa 1023/1032, музичний центр Elenberg VC-4044 (а.с. 11, 12).

23.02.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» скористалось правом дострокового повернення кредиту і звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором. 16.03.2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ, стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1806,17 грн. та судові витрати в розмірі 40,50 грн.

06.06.2008 року постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового наказу (а.с. 4).

Заборгованість, стягнута на підставі судового наказу в розмірі 1846,67 грн., - сплачена ОСОБА_1 повністю, що підтверджується квитанцією № 148 від 03.07.2008 року (а.с. 5).

03.05.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 3845, про стягнення грошових коштів у сумі 13598,07 грн. з ОСОБА_1, які є її боргом за кредитним договором № VOC0R003801148 від 18.02.2005 року, укладеного між нею та ПАТ КБ «Приватбанк».

Вказана заборгованість складається з: 524,00 грн. залишок заборгованості за кредитом; 3044,35 грн. - залишок заборгованості за відсотками; 7029,72 грн. - штраф, що всього становить 10598,07 грн. та 3000,00 грн. витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису. (а.с. 6).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і впорядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Перелік документів)

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису серед додатків надано виписку з рахунка боржника. Згідно наданої банком виписки по рахунку боржника ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість за кредитним договором нарахована, починаючи з 18.02.2005 року по 05.04.2017 року.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно ж до норм ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

При цьому судом встановлено, що ПАТ КБ«Приватбанк» скористалось правом дострокового повернення кредиту, звернувшись 23.02.2008 року до суду із заявою про видачу судового наказу з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. 16.03.2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1806,17 грн. та судові витрати в розмірі 40,50 грн.

Оскільки банк змінив строк виконання основного зобов'язання, перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з 23.02.2008 року, тому строк звернення з вимогами до боржника в межах трирічного строку почався з 23.02.2008 року і тривав по 23.02.2011 року.

Так як виконавчий напис вчинений 03.05.2017 року, суд вважає його таким, що вчинений після спливу трирічного строку.

Крім того, матеріали даної справи не містять належних доказів на підтвердження безспірності заборгованості позичальника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у виконавчому написі визначена сума боргу, яка становить 10598,07 грн., строк, за який проводиться стягнення вказаний 12 років 1 місяць вісімнадцять днів, а саме з 18.02.2005 року по 05.04.2017 року, при цьому не враховано, що сума тіла кредиту вже була раніше стягнута на підставі судового наказу від 16.03.2008 року, що свідчить про відсутність безспірності вимоги.

Згідно з ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог банку, боржником не була отримана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором новим кредитором, не дотримано стягувачем трирічного строку з дня виникнення права вимоги на подання документів про вчинення виконавчого напису, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільна від сплати судового збору, оскільки являється інвалідом друої групи (а.с. 13).

Тому, судовий збір в розмірі 640,00 грн. слід стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» в користь держави.

На підставі ст.ст. 16 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03 травня 2017 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 3845.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави суму в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк