Номер провадження 2/754/1426/17
10 березня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
за участю секретаря судового засідання Двірко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2. Свої вимоги мотивує тим, що спірна квартира згідно з ордером за № 1235 від 31.08.1989 року була надана на сім'ю з 3-х осіб: на позивача ОСОБА_1, на її сина ОСОБА_3, а також на чоловіка позивача ОСОБА_4, нині покійного. На теперішній час в спірній квартирі зареєстровано п'ять осіб: позивач ОСОБА_1, її син ОСОБА_3, ОСОБА_2 відповідач по справі, невістка позивача ОСОБА_5 та онука позивача ОСОБА_6 Договір найму було укладено з покійним чоловіком позивача ОСОБА_4, який помер в 2014 р. В 1995 р. син позивача ОСОБА_3 одружився і став проживати зі згоди позивача в спірній квартирі зі своєю першою дружиною ОСОБА_7 В 1996 році від шлюбу у них народився син - ОСОБА_2. В 2000 р. ОСОБА_3 припинив шлюбно-сімейні відносини з ОСОБА_7 В той же час ОСОБА_7 забрала сина ОСОБА_2, свої та його речі і добровільно залишила квартиру. В 2001 р. шлюб між ними було розірвано. Колишня невістка не хотіла, щоб позивач з ОСОБА_3 спілкувались з ОСОБА_2, аліменти на його утримання стягувала через суд. Оскільки ОСОБА_3 сплачував аліменти, йому відомо, шо ОСОБА_2 постійно живе за адресою: АДРЕСА_1 багато років. В 2005 р. ОСОБА_3 одружився вдруге. Таким чином, відповідач спірною квартирою не цікавиться, в квартиру не приходить, комунальні послуги та квартплату за житло не сплачує. Ніхто із проживаючих не перешкоджав відповідачу приходити і проживати в спірній квартирі. На даний час позивач та родина її сина, знаходиться в скрутному матеріальному становищі і не можуть більше сплачувати за відповідач. У зв'язку з відсутністю з поважних причин ні колишня невістка ОСОБА_7 до досягнення ОСОБА_2 повноліття, ні сам ОСОБА_2 не звертались з заявами, що йому перешкоджають проживати в спірній квартирі або створюють неможливі умови для його проживання. Отже, відповідач понад шість місяців без поважних причин не проживає в спірній квартирі, тому позивач вважає, що відповідача можливо визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених в ньому, просила його задовольнити. Не заперечувала щодо проведення заочного розгляду справи. Суду пояснила, що власником особового рахунку є її покійний чоловік. Квартира є службовим житлом отриманим від Міністерства Оборони України.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Третя особа: ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник третьої особи - Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутність їх представника та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо данних для розгляду справи у відсутність представника третьої особи Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації,про що не заперечував і позивач.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, третьої особи: ОСОБА_3,дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 24 Житлового кодексу Української РСР Для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку.
Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території.
Жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством,установою, організацією.
Як передбачено ст. 52 Житлового кодексу Української РСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи,організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.
Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем -громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР.
Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними(ст. 61 Житлового кодексу Української РСР)
Судом встановлено, що ОСОБА_4 який являється покійним чоловіком позивача 31.08.1989 р. на сім'ю, яка складається з трьох осіб: чоловік - ОСОБА_4, дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3, був виданий ордер №1235 на право заняття житлового приміщення: двохкімнатною квартирою АДРЕСА_2.
Як пояснювала позивач в судовому засіданні та не заперечував третя особа, у 1995 р. ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_7 та в 1996 році у них народився син - ОСОБА_2. З 2000 р. ОСОБА_3 припинив шлюбно-сімейні відносини з ОСОБА_7 в той же час ОСОБА_7 забрала сина ОСОБА_2, свої та його речі і добровільно залишила квартиру.
В 2001 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було розірвано та в 2005 р. ОСОБА_3 одружився на ОСОБА_5
Відповідно до довідки Форми №3 КК «Центр комунального сервісу Деснянського району м. Києва» від 02.06.2016 року у зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, власник особового рахунку ОСОБА_4 (помер) а.с. 7).
У разі смерті наймача, житловий будинок (квартира), який він винаймав, по спадщині до його спадкоємців не переходить.
Разом з тим, згідно з частиною 1 ст. 106 Житлового кодексу Української РСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право в разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім'ї наймача.
Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1ст.61 ЦПК України).
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України).
Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до актів від 19.02.2016, 30.05.2016 року та 05.08.2016 року складеними ЖЕД-313 за участю мешканців будинку АДРЕСА_2 про не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 вбачається, що останній не проживає в спірній квартирі, його особистих речей в квартирі немає.
Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України « від 12.04.1985 року за №2.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України). У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім'ї наймача. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі №6-60цс12.
В ході даного судового розгляду позивачем в обґрунтування поданого позову не було доведено належним чином, того що вона є одним із наймачів квартири АДРЕСА_2. Також, позивачем, як особою, що вселилася в жиле приміщення як член сім'ї наймача та набула рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням не надано доказів того, що при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Оскільки у випадку смерті наймача, будь-який з членів його сім'ї, який залишився проживати в жилому приміщенні, має право на визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача з відповідною можливістю в подальшому приватизувати таке житлове приміщення у встановленому законодавством порядку.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є необгрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню.
Так як, в задоволенні позову відмовлено, то підстави для відшкодування судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні.
Керуючись ст.ст. 24, 52, 58, 61, 64, 65, 71, 72, 106, 107 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено позивачем та третіми особами до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 14.03.2017 р.

Суддя: Н.Г.Таран