УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 57 тис. дол. США з розрахунку 9,5% річних за користування кредитом на строк до 17 жовтня 2037 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки від 17 січня 2008 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру загальною площею 29,2 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання не виконані, у зв'язку із чим, станом на 28 липня 2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 528 269 грн 99 коп., у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки позивач набув право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року, провадження у вказаній справі зупинено до вирішення справи №757/4667/16-ц, що перебуває в провадженні Печерського районного суду м. Києва за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору недійсним, по суті.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати судові ухвали, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зупиняючи провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що розгляд цієї справи є неможливим до розгляду Печерським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Седбанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги недійсним, оскільки вимоги взаємопов'язані і можливість її розгляду та вирішення залежить від судового рішення, ухваленого в іншій справі.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до роз'яснень, які надані у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Судова колегія вважає, що висновки місцевого суду про те, що розгляд справи за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості неможливий до розгляду іншої цивільної справи, у якій йдеться про правомірність набуття права вимоги позивачем за кредитним та іпотечним договорами, є помилковим. Встановлення зазначених обставин є безпосереднім обов'язком суду, що розглядає справу про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки при вирішенні зазначеного позову повинно бути з'ясоване питання наявності права вимоги кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, на зазначені обставини уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про додержання судом першої інстанції вимог процесуального закону при постановленні ухвали про зупинення провадження у справі.

Сутність викладеного дає підстави стверджувати, що місцевий суд зупинив провадження у справі з порушенням п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, а суд апеляційної інстанції не усунув допущені місцевим судом порушення.

За таких обставин питання про зупинення провадження у справі вирішено судами всупереч нормам процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції і передачі справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович