Справа № 530/1451/16-ц
Номер провадження 2/530/40/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Ставківської сільської ради, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права приватної власності в порядку спадкування за заповітом та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Ставківської сільської ради, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права приватної власності в порядку спадкування за заповітом.

ОСОБА_4 звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1, Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки в порядку спадкування.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, ОСОБА_5, підтримав заявлені позовні вимоги. Під час судового засідання їх змінив та частково визнав позовні вимоги по зустрічному позову. Представник позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_6, підтримав заявлені позовні вимоги по зустрічному позову та частково визнав по первісному позову.

Представник відповідача, Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі.

Заслухавши представників позивачів, зачитавши заяву відповідача, Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають частковому задоволенню по первісному позову та повністю по зустрічному позову.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено що 09 березня 2016 року у віці 81 року померла бабуся позивача за первісним позовом - гр. ОСОБА_7, яка на момент смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. На випадок своєї смерті гр. ОСОБА_7 склала заповіт від 03 червня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №78 посвідчений секретарем Ставківської сільської ради ОСОБА_8. Даним заповітом ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_1 все майно, яке належатиме їй на момент смерті.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина за заповітом, до складу якої, зокрема, входить: земельна ділянка площею 4,59 га., розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, з цільовим призначенням (використанням) «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», що належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії 111-ПЛ№051524, виданий 18.12.2001 р. Ставківською сільською радою народних депутатів. ОСОБА_1, прийняв спадщину за заповітом та в установлений законом термін звернувся до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

У встановлений законом строк спадкоємець за законом першої черги спадкування ОСОБА_4 звернулася до Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_7. До тієї ж нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_7 звернувся її син - спадкоємець першої черги спадкування за законом ОСОБА_3, який є третьою особою у даній справі, а також із заявою про відмову від спадщини спадкодавця ОСОБА_7 звернулася її дочка спадкоємець першої черги спадкування за законом ОСОБА_2, яка також є третьою особою у справі.

Спадкоємець ОСОБА_4 народилася 09 липня 1955 року, тобто на день відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_7 09 березня 2016 року вона досяга загального пенсійного віку 60 років і є непрацездатною особою. Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ч.2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спащині, на яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи те, що спадкодавець за законом ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_7, частка, яка б належала кожному із спадкоємців за законом ОСОБА_9, ОСОБА_3 у разі спадкування за законом становила б 1/2 частину спадкового майна.

Таким чином, відповідне до ст. 1241 Цивільного кодексу України, спадкоємець за законом першої черги спадкування за законом ОСОБА_9 має право успадкувати 1/4 частину спадкового майна спадкодавця ОСОБА_7, незалежно від змісту її заповіту на користь ОСОБА_10, в тому числі і 1/4 частину земельної ділянки площею 4,59 гектарів, розташованої на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якою спадкодавець ОСОБА_7 володіла на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії 111-ПЛ№051524, виданого їй Ставківською сільською Радою народних депутатів 18 грудня 2001 року.

За невідомих ОСОБА_1 обставин Державний акт на право приватної власності на землю серії III- ПЛ№051524, виданий 18.12.2001 р. Ставківською сільською радою народних депутатів був втрачений, про що ним було подане оголошення, опубліковане в газеті «Голос Зіньківщини» від 05 серпня 2016 року.

11 жовтня 2016 року в Зіньківській державній нотаріальній конторі ОСОБА_1 отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних від за вих. № 1110/02-31 від 11 жовтня 2016 року на підставі на підставі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 4.15, пп. 4.20 п.4, гл. 10, розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_7.

Відповідно до п.п. 4.15, пп. 4.20, п 4 гл.Ю розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Такими документами при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку є документи оформлені відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витяг з Державного земельного кадастру.

Відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку виключає можливість і одержання заявником ОСОБА_11 з Державного земельного кадастру. За таких обставин, отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка входить до складу спадщини ОСОБА_7 ОСОБА_12 О.В. не може. В звязку з цим він вимушений звернутися до суду для встановлення права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, що належала покійній ОСОБА_7.

У роз'ясненнях п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру, передбачених цим законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної долкументації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні ділянки було оформлене та зареєстроване відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Вимоги сучасного законодавства позбавляють позивачів можливості замовити послугу щодо визначення кадастрового номера, а відповідно і успадкувати таке спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до статті 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених Законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". Відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач бажає прийняти спадщину.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_13 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ставківської сільської ради, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права приватної власності в порядку спадкування за заповітом задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканцем с.Ставкове, Зіньківського району, Полтавської області - право власності на ? частини земельної ділянки загальною площею 4,59 га, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, з цільовим призначенням (використанням) «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» що належала ОСОБА_7, померлій 09.03.2016 року, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ПЛ№051524, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів 18.12.2001 року за № 391 в порядку спадкування за заповітом.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування задоволити.

Визнати заОСОБА_4, 09.07.1995 року народжененя, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканкою с.м.т.Опішня, пер. Шевченка,9, Зіньківського району, Полтавської області - право власності на 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 4,59 га, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, з цільовим призначенням (використанням) «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» що належала ОСОБА_7, померлій 09.03.2016 року, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ПЛ№051524, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів 18.12.2001 року за № 391 в порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_14