Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2017/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

30.11.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником будинку, де крім неї зареєстрований та деякий час проживав її син ОСОБА_4, який 11 квітня 2015 року змінив місце проживання про яке їй невідомо та не з'являється за місцем своєї реєстрації. Всі обов'язки та матеріальні затрати по утриманню житлового будинку, виконує вона.

У зв'язку з реєстрацією відповідача, вимушена сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі, виникають проблеми з оформленням державної субсидії на сплату комунальних послуг, чим об'єктивно порушуються її права.

Вважає, що відповідач, який з 11 квітня 2015 року добровільно змінив місце свого проживання , втратив відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України право на користування жилою площею.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору зі сторони позивача - ОСОБА_5 (а.с.45).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, безпідставно не взято до уваги акт-розпорядження від 16.06.2016 року, який є належним доказом по справі, покази третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог та кримінальне провадженні відносно відповідача ОСОБА_4.

Сторони в судове засідання не з'явилися, повідомленні про час та місце розгляду справи (а.с.129-130;134). Від позивача, її представника та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.136-138).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів, що відповідач вибув зі спірної жилої площі і не використовує її для проживання понад одного року без поважних причин.

З висновком суду колегія суддів погоджується за наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 03 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г., реєстраційний № 1396 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

Згідно довідки № 205 про склад сім'ї квартального комітету № 29 за адресою вул. 2-го Українського фронту, 32 м. Олександрія Кіровоградська область зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ( а.с.6).

Як пояснює ОСОБА_3, відповідач зареєстрований по вищевказаній адресі з 2012 року, вселився з її згоди.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.

В порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

З урахуванням зазначеного необхідно виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даній справі правовідносини виникли між власником житла і особою, яка є членом його сім'ї, тому до вказаних правовідносин застосовуються положення статей 405 ЦК України.

Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, який є підставою для втрати його права користування житлом. Член сім'ї власника житла може бути позбавлений права користування житловим приміщення на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України у випадку безперервного не проживання в даному житлі понад один рік, лише при умові відсутності поважних причин.

До поважних причин закон відносить строкову службу в армії, навчання, роботу за кордоном, лікування, тривалі відрядження, перебування особи у місцях позбавлення волі, тощо.

Доказами відсутності особи є акти складені представником балансоутримувача, квартальним комітетом, які підтверджують її відсутність за місцем реєстрації, складені в присутності не менше двох незацікавлених осіб на протязі року.

В підтвердження позовних вимог стороною позивача надано акт-розпорядження голови квартального комітету № 29 від 16 червня 2016 року, затвердженого директором КП «Житлогосп», який свідчить, що ОСОБА_4 не проживає у будинку по АДРЕСА_1 з 11 квітня 2015 року. На момент перевірки 16 червня 2016 року відповідача не було і його особистих речей також. Акт, складений в присутності сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.7).

Разом з тим, вищевказаний акт не є беззаперечним доказом, оскільки складений 16 червня 2016 року, а тому не може підтверджувати відсутність відповідача по вищевказаній адресі починаючи з 11 квітня 2015 року.

Заява ОСОБА_4, в якій він просить виписати його з місця реєстрації, у зв'язку з від'їздом, також неналежний доказ у розумінні ст. 58 ЦПК, оскільки на заяві відсутня дата написання та не має інших даних, які б свідчили, що вона написана саме відповідачем (а.с.76).

Більш того, з матеріалів справи виходить, що вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2013 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 296 КК України до трьох років позбавлення волі з випробуванням на два роки. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_4 скасовано іспитовий строк, встановлений вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2013 року з направлення його в місця позбавлення волі для відбування призначеного покарання в виді 3-х років. Строк покарання відраховуватиметься з моменту затримання (а.с.71).

Даних, що вищевказана постанова не виконана та на момент звернення ОСОБА_3 з позовом ( червень 2016 р.) відповідач не відбуває покарання, стосовно нього триває розшук, матеріали справи не містять.

Таким чином належних та беззаперечних доказів того, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації суду не надано.

Особа, яка вимагає визнання члена її сім'ї таким, що втратив право користування житлом повинна довести його відсутність за місцем реєстрації протягом року без поважних причин, тобто, тягар доказування лежить саме на позивачеві.

Переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язуються правові вимоги, ОСОБА_3 не надано. Обґрунтування сторони не є достатніми для висновку про визнання відповідача таким, що втратив на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України право користування житловим приміщенням.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності позивачем фактів порушення її прав, свобод та інтересів, виходячи з визначених ст. 1 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно відмовив у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: