НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6110/16
№ 2/183/551/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., представника позивача ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Металомонтаж» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 (Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Ширшова, 76, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Металомонтаж» (вул. Комісара Крилова 2, 49051, м. Дніпропетровськ, , п/с 2388, ПАО «ВТБ Банк», МФО 321767) на компенсацію спричиненої шкоди 40156,27 грн.

В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_2 прийнятий на роботу до ПП «Металомонтаж» на посаду водій-експедитор за наказом № 09-К від 27 січня 2016 року. При прийомі на роботу ОСОБА_2 був ознайомлений з посадовою інструкцією, підписав договір про повну матеріальну відповідальність. За ОСОБА_2 наказом № 11 від 01 лютого 2016 року закріплений автомобіль ОСОБА_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 та полупричеп GROENEWEGEN реєстраційний номер НОМЕР_3. Для виконання своїх посадових обовязків в частині заправки автомобіля ОСОБА_2 отримав паливну картку № НОМЕР_4.

Починаючи з 02 лютого 2016 року по 12 лютого 2016 року ОСОБА_2 перебував у відрядженні відповідно до наказу № 51 від 01 лютого 2016 року. Завдання на відрядження виконувалось ОСОБА_2 по 11 лютого 2016 року включно, перевезення відбувались за планом. Починаючи з 12 лютого 2016 року звязок із ОСОБА_2 припинився, мобільний телефон відповідача був відключений, самостійно на звязок водій не виходив. За допомогою системи GPS, позивачем було встановлено, що автомобіль перебував в м. Немирів. Також позивачем встановлено, що під час відрядження ОСОБА_2 користувався паливною карткою для заправки автомобіля. Так, після припинення звязку з відповідачем на початку робочого дня 12 лютого 2016 року позивачем виявлено списання палива з картки вночі цього ж дня, також з даних GPS встановлено, що автомобіль під час списання палива з картки 12 лютого 2016 року знаходився поза межами АЗС: о 00:24 на відстані 51,5 км від АЗС, о 00:26 на відстані 51,5 км від АЗС, о 03:11 на відстані 43,6 км від АЗС, о 03:35 на відстані 43,6 км від АЗС. Зясовано, що під час інших заправок автомобіль був поза межами АЗС, зокрема: 08 лютого 2016 року о 12:16 та 12:55 - на відстані 43,6 км від АЗС, 10 лютого 2016 року о 14:16 та 14:17 на відстані 43,6 км від АЗС. Після виявлення зазначених фактів паливна картка, видана відповідачу за телефонною заявкою позивача була заблокована оператором АЗС 12 лютого 2016 року о 10:00 год. В наступному, на запит постачальнику палива позивачем отримано відеозапис від 12 лютого 2016 року, на якому зафіксовано, як ОСОБА_2 о 00:24 год. та 00:26 год. заправляв паливо з картки підприємства в інший автомобіль, коли автомобіль підприємства знаходився на відстані 51,5 км від АЗС. Також, відповідно до повідомлення іншого робітника позивача - ОСОБА_4, який також перебував у відрядженні для перевезення інших вантажів - ОСОБА_4 бачив ОСОБА_2 в м. Немирів 10 лютого 2016 року близько 16:17 год. з ознаками перебування у нетверезому стані.

Для пошуку і повернення автомобіля на підприємство наказом № 72 від 12 лютого 2016 року робітник позивача - водій-експедитор ОСОБА_5 був направлений позивачем у відрядження. Автомобіль був повернутий на територію підприємства 14 лютого 2016 року. При поверненні автомобіля виявилась відсутність ключів та документів на переданий позивачу автомобіль, виявлено злам замку на дверях в кабіну. Після повернення автомобіля на підприємство позивачу вдалось звязатись із ОСОБА_2, який в телефонній розмові розкаювався в своїх діях і гарантував компенсацію збитків, просив не писати заяву в міліцію. При цьому він відмовився самостійно зявлятись на підприємство для надання пояснень. Після цього, 16 лютого 2016 року робітники підприємства поїхали додому до ОСОБА_2, який повернув ключі від автомобіля, документи і паливну картку. В наступному, відповідач ігнорував вимогу зявитись на підприємство. Повідомляв телефоном про свою відсутність вдома, про своє перебування за межами області у власних справах, про працевлаштування на інше місце роботи та обіцяв зявитись на підприємство за першої можливості для надання пояснень.

Крім того, після повернення автомобіля на підприємство позивачем виявлено втручання в паливну систему автомобіля і злиття палива безпосередньо з баку, що підтверджується невідповідністю пробігу автомобіля з кількістю палива, залитого в бак. Так, норми використання пального доведені відповідачу в п.2.5. контракту з водієм і становили в даному випадку 35 літрів на 100 км - виконання рейсу із перевезення вантажів в двох напрямках (напівпричеп: контейнеровоз транспортна ємність). Фактично за результатами інвентаризації розрахункове використання палива відповідачем становило 50,94 літрів на 100 км, перевитрати становлять 50,94-35=15,94 літрів на 100 кілометрів. В результаті інвентаризації проведеної за фактом заподіяння шкоди підприємству водієм-експедитором ОСОБА_2 нестача дизельного палива складає 1597,03 літрів. Станом за цінами на 05 вересня 2016 року вартість належного підприємству палива, яке привласнив відповідач, складає: 20,79 х 1597,03 = 33202,25 грн. Внаслідок викладеного позивачем здійснено висновок, що позивач, маючи в розпорядженні ввірене йому належне підприємству дизельне паливо, через використання виданої йому паливної картки - здійснив привласнення такого палива, чим спричинив матеріальну шкоду підприємству.

Крім зазначеної суми шкоди неправомірні дії відповідача призвели до інших необхідних витрат позивача, яким неможливо було запобігти. Так, відповідно до п.2 розрахунку розміру шкоди, завданої підприємству відповідачем, доданого до звіту про результати службового розслідування, позивач поніс витрати з метою повернення покинутого відповідачем в м. Немирів автомобіля в загальній сумі 5486,02 грн. Крім того, згідно п.3 згаданого розрахунку, позивач поніс витрати на ремонт замка автомобіля за рахунком СТО в сумі 2860 грн.

Спричинена відповідачем шкода частково була покрита за рахунок нарахованої йому заробітної плати за лютий 2016 року в сумі 1392 грн. відповідно до наказу від 16 лютого 2016 року. Зазначена нарахована сума є середньою заробітною платою ОСОБА_2, відповідно до вимог затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року Порядку обчислення середньої заробітної плати, оскільки відповідач пропрацював на підприємстві менше двох місяців, тому середня заробітна плата обчислена виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Таким чином, загальна сума шкоди, нанесеної працівником в результаті неналежного виконання трудових обовязків, за розрахунками позивача складає 40156,27 грн. (33202,25 (розтрата палива) + 5486,02 (повернення автомобіля) + 2860 (ремонт замка) 1392 (відрахування з заробітної плати)).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові, вказуючи, що вина відповідача та розмір шкоди, заподіяної позивачу доведена належними доказами, а відповідачем не спростовано розмір шкоди та свою вину у її заподіянні.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, в частині списання ним палива з картки та наступного його продажу третім особам в загальному розмірі 500 літрів, що відбулося 12 лютого 2016 року. В іншій частині позов не визнав, вказуючи що дійсно, перебував у трудових відносинах з позивачем. 02 лютого 2016 року наказом керівника підприємства його направлено у відрядження з метою перевезення вантажів. Після отримання автомобіля та виїзду з підприємства позивача, ним, під час руху, за допомогою GPS та показників одометру виявлено, що витрати палива під час руху автомобіля перевищують встановлені нормативом, про що він одразу повідомив посадових осіб позивача за допомогою засобів телефонного зв`язку. На його повідомлення він отримав відповідь про необхідність продовження відрядження та необхідність передачі автомобіля на перевірку та ремонт або після повернення з відрядження, або під час приїзду до міста Київ, про що його буде повідомлено додатково. Приїхавши до міста Немирів 07 лютого 2016 року ним з`ясовано, що вантаж, який необхідно було отримати та завантажити для наступного його транспортування відсутній. Поставивши автомобіль на стоянку, він залишався в м. Немирів до 12 лютого 2016 року. При цьому вказав, що грошових коштів на відрядження йому не надавали. За наказом посадових осіб позивача, він повинен був залишатися в м. Немирів до отримання вантажу. В зв`язку з закінченням у нього грошових коштів, не маючи засобів до існування та не бажаючи чекати доставки вантажу він, 12 лютого 2016 року за допомогою переданої йому службовими особами позивача картки постачальника нафтопродуктів здійснив списання дизельного палива на АЗС, заправивши транспортні засоби раніше невідомих йому третіх осіб, за що отримав від них грошові кошти, які в подальшому використав для повернення до міста проживання. Пояснив, що ключі від ввіреного йому автомобіля він залишив під кабіною автомобіля, залишивши сам автомобіль на стоянці біля заводу в м. Немирів. Приїхавши додому зв`язався за телефоном з посадовими особами позивача вказавши на місцезнаходження ключів та своє місцезнаходження. В наступному до нього приходили представники позивача з вимогою сплатити 34000,00 грн., яким він віддав документи на машину. Вказав, що повідомив позивача про місцезнаходження ключів. Зазначив, що в нетверезому стані під час відрядження не перебував, ОСОБА_4 не бачив, не зв`язувався з посадовими особами позивача через поломку телефону, не отримував вимоги позивача про повернення грошових коштів, дизельне пальне з машини не зливав, після 12 лютого 2016 року ОСОБА_5, керуючого ввіреним йому автомобілем не бачив.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що в лютому 2016 року, за наказом посадових осіб позивача він приїхав до м. Немирів, де, за допомогою системи GPS знайшов на стоянці біля заводу автомобіль ОСОБА_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 та полупричеп GROENEWEGEN реєстраційний номер НОМЕР_3. Задавши запитання охоронцям стоянки про місцезнаходження водія автомобіля, отримав відповідь про відїзд водія. Внаслідок відсутності ключів від дверей до автомобіля він здійснив злам замку від вхідних дверей та потрапив до кабіни, де за допомогою запасного комплекту ключів від замку запалювання, переданих йому посадовими особами позивача завів машину. Після цього підіймаючи з асфальту викрутку, що впала, побачив під машиною ключі від транспортного засобу. Забравши ключі він за завданням керівництва позивача поїхав на АЗС за вказаною йому адресою, де від працівників АЗС забрав диск для систем зчитування із відеозаписом придбання відповідачем пального, після чого поїхав до м. Дніпро. Пояснив, що під час повернення та після цього, керуючи автомобілем перевитрат палива не було.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, показання свідка, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 прийнятий на роботу до ПП «Металомонтаж» на посаду водій-експедитор за наказом № 09-К від 27 січня 2016 року /а.с.6/.

27 січня 2016 року позивачем відповідачу передано автомобіль ОСОБА_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 та полупричеп GROENEWEGEN реєстраційний номер НОМЕР_3 /а.с.43/. Складено акт технічного контролю стану автопотягу перед виїздом з гаражу /а.с.44/, у відповідності до якого показники спідометру на момент виїзду становлять 939651. В зауваженнях до акту вказано про відсутність звукового сигналу, важке відкриття правих дверей, ворота п/п/ не зачиняються на верхні замки.

28 січня 2016 року ОСОБА_2 отримав від логіста ПП «Металомонтаж» паливну картку ТОВ «Альянс Холдинг» № НОМЕР_4, ТОВ РН Кард № /а.с.49/.

29 січня 2016 року ОСОБА_2 ознайомлено з посадовою інструкцією водія експедитора ПП «Металомонтаж» /а.с.9-10/, у відповідності до якої водій зобов`язаний звітувати за використані ПММ, під час виконання посадових обов`язків зобов`язаний завжди мати при собі включений мобільний телефон, ефективно і економічно використовувати ПММ, нести повну матеріальну відповідальність за автомобіль. Також, 29 січня 2016 року ОСОБА_2 уклав з ПП «Металомонтаж» договір про повну матеріальну відповідальність, у відповідності до якого прийняв на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за збереження та цільове використання матеріальних цінностей, що перебувають в його веденні, чи передані йому для виконання трудових обов`язків /а.с.8/.

29 січня 2016 року позивачем з відповідачем укладено контракт, у відповідності до якого відповідач взяв на себе зобов`язання особистими діями та силами, за допомогою переданого транспортного засобу виконувати перевезення вантажів. Контрактом встановлено обов`язок відповідача виконувати середньомісячні норми витрат пального, а саме 35 л/100 км. при виконанні рейсів із перевезення вантажів в двох напрямках (напівпричем контейнер) /а.с.45-47/.

Наказом директора ПП «Металомонтаж» №11 від 01 лютого 2016 року за ОСОБА_2 закріплений автомобіль ОСОБА_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 та полупричеп GROENEWEGEN реєстраційний номер НОМЕР_3 /а.с.7/.

Сторонами визнано, матеріалами справи підтверджено, що починаючи з 02 лютого 2016 року на 10 днів ОСОБА_2 направлено у відрядження відповідно до наказу № 51 від 01 лютого 2016 року /а.с.50/ для перевезення вантажу. Наказано компенсувати добові згідно з авансовим звітом в розмірі 270 грн.

Позивачем та відповідачем визнано, що завдання на відрядження виконувалось ОСОБА_2 по 11 лютого 2016 року включно, перевезення відбувались за планом.

Наказом директора позивача від 15 лютого 2016 року № 11/2, наказано Технічному директору ОСОБА_6 та логісту ОСОБА_7 у зв'язку із відсутністю звязку із водієм-експедитором ОСОБА_2, невідомим місцезнаходженням ввіреного йому автотранспорту підприємства, враховуючи наявність інформації про незаконне заволодіння паливом, що належить підприємству, в строк до 10 березня 2016 року провести службове розслідування за фактами, надати директору звіт. Зібрати всі документи та інші докази стосовно можливих незаконних дій з автотранспортом підприємства, паливними картами, іншими товарно-матеріальними цінностями, ввіреними водію-експедитору ОСОБА_2, включаючи виписки по паливній картці, відеозаписи заправки автомобілів з карти підприємства, дані ОРБ-датчиків, документальні підтвердження від АЗС по наведеним фактам, підтвердження від контрагентів підприємства щодо завантаження-відвантаження товарів по маршруту відрядження ОСОБА_2 тощо. Вжити термінових заходів щодо пошуку зниклого автотранспорту та повернення його до місцезнаходження підприємства. Відібрати письмові пояснення від ОСОБА_2 по наведеним фактам. Бухгалтерії до 10 березня 2016 року провести інвентаризацію ввірених ОСОБА_2 матеріальних цінностей, розрахувати розмір матеріальної шкоди, спричиненої підприємству, включаючи вартість нестачі палива, збитки від невиконаних зобовязань перед контрагентами, витрати для вжиття необхідних дій з повернення автотранспорту та супутні витрати. Надати пропозиції щодо притягнення ОСОБА_2 до передбаченої законом відповідальності, в тому числі утримання із заробітної плати, дисциплінарної та цивільно-правової відповідальності /а.с.12/.

Зі звіту від 10 березня 2016 року про виконання наказу ПП «Металомонтаж» № 11/2 від 15 лютого 2016 року, складеного службовими особами позивача /а.с.13/ вбачається, що починаючи з 12 лютого 2016 звязок із ОСОБА_2 припинився, мобільний телефон був відключений, самостійно на звязок водій не виходив. Відповідно до даних GPS автомобіль перебував в м. Немирів. Не зважаючи на відсутність звязку із ОСОБА_2 та перебування автомобіля в момент заправок за межами АЗС 12 лютого 2016 року з 00:24 по 03:35 відбувалося списання палива з паливної картки. У звязку з цим картка була заблокована 12 лютого 2016 року о 10:00. Відповідно до даних GPS автомобіль під час списання палива з картки 08 лютого 2016 року знаходився поза межами АЗС: 08 лютого 2016 року о 12:16 та 12:55 - на відстані 43,6 км. від АЗС, 10 лютого 2016 року о 14:16 та 14:17 - на відстані 43,6 км від АЗС, 12 лютого 2016 року о 00:24 на відстані 51,5 км від АЗС, 12 лютого 2016 року о 00:26 на відстані 51,5 км від АЗС, 12 лютого 2016 року о 03:11 на відстані 43,6 км від АЗС, 12 лютого 2016 року о 03:35 на відстані 43,6 км від АЗС. Для повернення автомобіля на підприємство наказом № 72 від 12 лютого 2016 року водій-експедитор ОСОБА_5 був направлений у відрядження. Автомобіль був повернутий на територію підприємства 14 лютого 2016 року. При поверненні автомобіля виявилась відсутність ключів та документів, необхідність зламати замок для доступу в кабіну. Відповідно до пояснень іншого співробітника підприємства ОСОБА_4, який також перебував у відрядженні для перевезення інших вантажів, він бачив ОСОБА_2 в м. Немирів 10 лютого 2016 року близько 16:17 з ознаками перебування у нетверезому стані. Станом на 10 березня 2016 року вдалося звязатись із ОСОБА_2, який повідомив про свою відсутність вдома, про своє перебування за межами області у власних справах, про працевлаштування на інше місце роботи та обіцяв зявитись на підприємство за першої можливості для надання пояснень. Направлено запит на постачальника палива для надання відеозапису за 12 лютого 2016 та довідки про вартість палива. Виявлено втручання в паливну систему автомобіля і злиття палива з баку. Відповідно до інвентаризації та розрахунку шкоди, завданої підприємству водієм-експедитором ОСОБА_2, її розмір складає 34681,04 грн. До розрахунку шкоди включено вартість злитого з баку палива, злиття якого відбулось шляхом механічного втручання в паливну систему; вартість не залитого в бак, але списаного з картки палива; витрати на повернення автомобіля на підприємство; вартість ремонту замка автомобіля. Виловлено пропозицію провести утримання із заробітної плати ОСОБА_2, притягнути до цивільно-правової відповідальності, оскільки розмір шкоди перевищує розмір заробітної плати, питання притягнення до дисциплінарної відповідальності вирішити після отримання письмових пояснень від ОСОБА_2, для притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до правоохоронних органів.

З розрахунку розміру шкоди, завданої підприємству водієм-експедитором ОСОБА_2, складеного службовими особами підприємства /а.с.14/ вбачається:

1. Перевитрата палива, яке було залите в бак, але після цього було злите шляхом механічного втручання в паливну систему. Заправлено по картці всього за час відрядження 2122 л. Пробіг на момент виявлення автомобіля в м. Немирів 12 лютого 2016 року склав 1725 км. Розрахункова витрата палива виходячи із пробігу склала 50,94л/100 км. Нормативна максимальна витрата палива згідно технічної документації та умов, затверджених в обовязках водія в письмовому трудовому договорі: 35л/100 км. Згідно з актом прийому-передачі автомобіля на початку залишок палива становив: 274,1 л. За даними бухгалтерського обліку списано палива у кількості: (1725 х 0,35) = 603,75 л. За даними бухгалтерського обліку залишок палива на момент виявлення автомобіля повинен становити: 274,1 + 2122 - 603,75 = 1792,35л. Заданими інвентаризації залишок палива у баку становив: 195,32 л Загальна кількість нестачі палива у кількості: 1792,35 - 195,32 = 1597,03 л. Ціна палива (дизельне): 16,49 грн./л з ПДВ. Сума перевитрати палива: 16,49 х 1597,03 = 26335,02 грн. з ПДВ.

2. Витрати на повернення автомобіля на підприємство. Добові водія-експедитора 810 грн. без ПДВ. Витрати на паливо: Ціна палива (дизельне): 16,49 грн./л з ПДВ Пробіг автомобіля 719 км. Витрата палива: 719 х 35л/100км= 251,65 л. Вартість палива: 251,65 * 16,49 = 4149,71 грн. з ПДВ. Зарплата водія-експедитора: (719 * 0,6)+22% (податки) = 526,31 грн. Всього витрати на повернення автомобіля: 526,31 + 4149,71 + 810= 5486,02.

3. Витрати на ремонт замка автомобіля (згідно рахунку СТО): 2860 грн. з ПДВ.

Всього розмір шкоди, спричиненої підприємству ОСОБА_2: 26335,02 + 5486,02 + 2860 = 34681,04 грн.

Сторонами визнано, що спричинена відповідачем шкода частково покрита за рахунок нарахованої ОСОБА_2 заробітної плати за лютий 2016 року в сумі 1392 грн. відповідно до наказу від 16 лютого 2016 року.

У відповідності до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно положень п.п. 1, 5, 6 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

За ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Наказом Держкомпраці СРСР № 447/24 від 28 грудня 1977 року затверджено Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва.

Оскільки матеріали справи свідчать, сторонами визнано, що відповідач працював на посаді водія-експедитора, яка вказана у зазначеному переліку, як посада експедитора з перевезення вантажів; крім того розділ другий переліку включає роботи з приймання і перероблення для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здаванню) ОСОБА_2 повинен нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану ним підприємству внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків.

Як роз`яснено в п.п. 11, 12, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» відповідно до п.5 ст.134 КЗпП працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Відповідно до п.6 ст.134 КЗпП матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті, розкраданням, знищенням (зіпсуттям), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей; витратами підприємства, установи, організації на навчання у вищому навчальному закладі молодого фахівця в разі його звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни чи за власним бажанням без поважних причин протягом трьох років з часу прийняття на роботу за направленням. Визначаючи розмір шкоди, суд має виходити з цін на матеріальні цінності, що діють у даній місцевості на час вирішення справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір тощо.

За ч.ч. 1, 2 ст.135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Згідно з ч.1 ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Також, за ч.1 ст.137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Крім того, за ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Враховуючи, що відповідачем під час виконання трудових обов'язків спричинено роботодавцю матеріальну шкоду, яка полягала у перевитратах пального на автомобільному транспорті, позивачем доведено розмір завданої шкоди належними доказами, відповідачем частково визнано факт перевитрат ним палива та не доведено, що інші перевитрати палива здійснено не з його вини (про що свідчить факт відсутності доказів на підтвердження повідомлення відповідачем посадових осіб позивача про технічні несправності транспортного засобу, що призводять до таких перевитрат), позивачем не в належному обсязі виконано свої трудові обов`язки в частині забезпечення збереження ввіреного йому транспортного засобу (визнано факт залишення транспортного засобу до закінчення терміну відрядження не за його місцем зберігання), не доведено належними доказами повернення ввіреного йому транспортного засобу позивачу та те, що пошкодження транспортного засобу, ввіреного йому сталося не з його вини, в зв`язку з чим позивачем понесено збитки на повернення транспортного засобу та його ремонт, означена шкода та збитки у повному обсязі не відшкодовані, на відповідача покладено повну індивідуальну матеріальну відповідальність, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків на загальну суму 40156,27 грн. підлягають задоволенню.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позовну заяву Приватного підприємства «Металомонтаж» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Ширшова, 76, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Металомонтаж» (вул. Комісара Крилова 2, 49051, м: Дніпропетровськ, , п/с 2388, ПАО «ВТБ Банк», МФО 321767) компенсації спричиненої шкоди в розмірі 40156 (сорок тисяч сто пятдесят шість) грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Ширшова, 76, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Металомонтаж» (вул. Комісара Крилова 2, 49051, м: Дніпропетровськ, , п/с 2388, ПАО «ВТБ Банк», МФО 321767) судові витрати в розмірі 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 15 березня 2017 року.

Суддя Д.О. Парфьонов