№317/4651/16-ц
№/п 2/317/164/2017
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Ачкасова О.М.
при секретарі Кузіної Л.Х.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «КП в Україні», про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування спричиненої моральної шкоди,
У судове засідання позивачка не зявилася, від її представника надійшла заява, у якій він повністю підтримав позов ОСОБА_1, просив його задовольнити та розглянути справу за їхньої відсутності, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2, у судове засідання не з»явився, повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_5 акціонерне товариство «КП в Україні», у судове засідання не з»явився, надіслав суду письмові заперечення, у яких просив суд відмовити позивачці в частині позовних вимог до них , та розглянути справу за їхньої відсутності.
Суд вважає можливим розглянути справу заочно за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що вимоги позивачки є законні та обгрунтовані, отже, позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова ПВСУ від 27.02.2009 року №1) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:
а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;
б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;
в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;
г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Пунктом 15 Постанови ПВСУ від 27.02.2009 року №1 визначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Вищевказана інформація, що порушує особисті немайнові права позивачки, була поширена відповідачами у мережі Інтернет (у тому числі в одній з самих популярних мережах Facebook) широкому колу осіб, її достовірність не була підтверджена з боку відповідачів відповідними доказами, як і не спростовані доводи, викладені позивачкою у позові.
Так, інформація стосовно залежності від алкоголю (алкоголізм) широко засуджується суспільством, оскільки такі дії носять антисоціальний та негативний характер.
Відтак поширена відповідачами інформація щодо лікування батька ОСОБА_1 від алкоголізму, є негативною та недостовірною.
Також недостовірною та негативною є інформація, поширена Відповідачами, стосовно випрошування батьком ОСОБА_1 у ОСОБА_2 грошей на сигарети, позичання позивачкою грошей на зйомки свого останнього кліпу у невизначеної кількості осіб та благання ОСОБА_1 дати гроші на перукаря та стиліста в день зйомки кліпа.
При цьому, оспорювана інформація може бути перевірена на предмет її достовірності. З огляду на цю обставину зазначені висловлення ОСОБА_2 не є оціночними судженнями.
Поширена інформація щодо позивачки не підтверджується жодним доказом, не має статусу офіційної, не підтверджена жодними органами державної влади України, в тому числі обвинувальним вироком суду чи судовим рішенням у цивільній справі.
ОСОБА_1 є досить відомою в Україні співачкою. Популярність ОСОБА_1 повязана безпосередньо з її особистими заслугами і жодним чином не залежить від діяльності її діда. Так, в творчому добірку ОСОБА_1 безліч пісень та десятки відзнятих кліпів, які постійно транслюють по радіо, телебаченню та в мережі Інтернет. Новини про творчу діяльність та світське життя ОСОБА_1 регулярно зявляються на шпальтах відомих журналів, газет, інтернет-видань та на національному телебаченню, що свідчить про високий рівень її популярності.
Батько позивачки, ОСОБА_6, ніколи не мав проблем з алкоголем та ніколи не лікувався від алкоголізму. Як і не встановлено те, що ОСОБА_6 коли-небудь звертався до ОСОБА_2 з проханням дати гроші на сигарети.
ОСОБА_1 не позичала грошей на зйомки свого кліпа та не благала ні ОСОБА_2, ні будь-кого іншого дати гроші на перукаря та стиліста в день зйомки кліпа, оскільки є самодостатньою особою, та спроможна власними силами забезпечити фінансування зйомок своїх кліпів, а тим більше оплатити послуги перукаря та стиліста.
Окрім неправдивості поширеної Відповідачами інформації, вказана інформація за своєю формою та змістом, носить образливий, зневажливий, негативно звинувачуваний характер, тому, окрім іншого, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, яка становить для неї, відомої співачки, найвищу цінність.
Фактично ОСОБА_2 повідомив невизначеному колу осіб, що ОСОБА_1 не додержується норм чинного законодавства, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.
Статтею 34 Конституції України визначено право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Однак цією ж статтею передбачено, що здійснення цих прав може бути обмежено законом, в тому числі для захисту репутації або прав інших людей.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.
Під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сімї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань.
Приниженням ділової репутації фізичної особи, є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати її діяльності у звязку з чим знижується вартість її нематеріальних активів.
Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб . Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах . У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 273 Цивільного кодексу України, юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені; діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про інформацію» одними із основних принципів інформаційних відносин визначено достовірність та повноту інформації.
Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Статтею 32 Конституції України встановлено , що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно статті 297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Пунктами 15, 18 Постанови ПВСУ від 27.02.2009 року №1 визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) , негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації; спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила; обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.
Згідно п. 24 Постанови ПВСУ від 27.02.2009 року №1, якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.
Пленум Верховного суду України в п.19 Постанови від 27.02.2009 року №1 зазначив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Як зазначено у ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Поширена про позивачку інформація підлягає спростуванню, оскільки з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів вона подана не у формі оціночних суджень, а у формі фактичних тверджень, тому що в оспорюваних висловлюваннях не вживаються такі мовно-стилістичні засоби як гіперболи, алегорії, сатира, оспорювані висловлювання не містять оцінних слів або словосполучень, оспорювані висловлювання не містять порівнянь, та окрім цього вказані висловлювання не є критикою або оцінкою дій.
За змістом ст. 278 ЦК України, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права це спосіб захисту особистих немайнових прав фізичної особи. Мета застосування даного способу зводиться до того, що у випадку порушення особистого немайнового права особа має право вимагати припинити поширення інформації, якою здійснюється це порушення.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на наведене, є нормативні та фактичні підстави для спростування недостовірної інформації та заборони її розповсюдження, яка поширена відповідачами стосовно ОСОБА_1
Згідно пункту 27 Постанови ПВСУ від 27.02.09. № 1 способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Як зазначено в статті 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, в тому числі, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 має високий рівень ділової репутації, оскільки є досить відомою в Україні співачкою, і тому поширення про неї недостовірної негативної інформації широкому колу осіб підриває авторитет та завдає шкоди її діловій репутації.
Більш того, недостовірна інформація, яка поширена, зокрема, і серед шанувальників ОСОБА_1, негативно впливає на міжособистісні стосунки, знижує престиж та авторитет ОСОБА_1 як співачки, викликає підозру в її порядності, погіршує гармонію соціального спілкування, що поєднується з бажанням уникнути неприємних переживань, та сприяє певній психологічній ізольованості від оточення й підвищеній необхідності виправдовуватися. Позивач ідентифікує й повязує вагомість нематеріальних втрат зі своєю персоною та професійною діяльністю.
Отже, в результаті поширення широкому колу осіб недостовірної інформації про ОСОБА_1, яка порочить та принижує її честь, гідність та ділову репутацію, їй було завдано моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню в силу закону одночасно із спростуванням поширеної інформації.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Суд, враховуючи наведене, вважає можливим задовольнити позов позивачки в частині стягнення моральної шкоди у сумі 1 (одна) гривня.
Пунктом 6 Постанови ПВСУ від 27.02.09. № 1 визначено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.
Відповідно до п. 9 Постанови ПВСУ від 27.02.09. № 1 відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Вирішуючи спір, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, присуджує з відповідачів на користь позивачки суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1791,40 з кожного (в частці від 3582,80 грн), що підтверджується квитанцією від 18.11.2016 р.
Заперечення Приватного акціонерного товариства «КП в Україні» суд вважає не обґрунтованими та такими, що суперечать висновкам суду та чинному законодавству.
За таких обставин, суд вважає позов обґрунтованими та такими, що суперечать висновкам суду та чинному законодавству.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,224-233 ЦПК
України, ст.ст. 3, 16, 13, 23, 94, 273, 277, 278, 280 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 3, 28, 32, 34, 68 Конституції України, суд, -
Рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів.

Суддя: