Справа № 513/630/17
Провадження № 2/513/543/17
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., секретаря Райчевої Т.М., за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про виселення,

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2017 року представник позивача, діючий від його імені на підставі довіреності у межах наданих йому повноважень, звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 21 липня 2017 року просив виселити та зняти з реєстрації місця проживання за адресою: 68200, АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з неї судові витрати у справі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 листопада 1995 року позивач є власником зазначеної квартири.

В травні 2017 року йому стало відомо, що 06 жовтня 2012 року в належній йому квартирі була зареєстрована ОСОБА_3, яка на той час мала прізвище ОСОБА_1 та була дружиною рідного брата позивача ОСОБА_4.

Позивач зазначає, що відповідачка самоправно зайняла спірну квартиру, не має права користування квартирою, не є її власницею або співвласницею, а тому на підставі ст. 116 та ст. 158 Житлового Кодексу України повинна бути виселена з зазначеної квартири (а.с.2-4, 24-25).

13 листопада 2017 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що відповідачка подала до суду копію паспорта, в якому є відмітка про зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, датована 07.11.2017 року.

Однак, у звязку з тим, що відповідачка залишила у вказаній квартирі власні речі, він просив виселити відповідачка з місця проживання за вищевказаною адресою та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати (а.с.50).

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив. що відповідачка перебувала в шлюбі з його братом, ОСОБА_4, з яким проживала та була зареєстрована у спірній квартирі з 06 жовтня 2012 року. 11 червня 2014 року його брат помер. Після смерті ОСОБА_4 відповідачка вийшла заміж. 28 травня 2017 року вона забрала речі та виїхала з квартири, але не знялась з реєстрації. Він вважає, що у квартирі залишились її речі, тому просить виселити її.

Представник позивача ОСОБА_2 у суді позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи до суду не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що 28 травня 2017 року вона найняла автомашину, забрала із спірної квартири всі речі і поїхала до родичів. З того часу у зазначеній квартирі вона не проживає, її особистих речей у квартирі немає. На теперішній час вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.56, 57-58). Відповідачка надала копію свого паспорту, в якому є відмітка, що 07 листопада 2017 року її знято з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 49).

Представник третьої особи, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомив про поважні причини неявки (а.с.55).

Заслухавши позивача та представника позивача ОСОБА_2, вивчивши письмові заперечення відповідачки, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно договору купівлі-продажу від 14 листопада 1995 року, укладеного між ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1, посвідченого державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори 14 листопада 1995 року, за реєстровим № 2693, позивач є власником квартири № 1 в будинку № 23, розташованого по вулиці Річковій в смт. Сарата Одеської області (а.с. 8-9).

У вказану квартиру відповідачка вселилась як дружина ОСОБА_4, брата позивача, та з 06 жовтня 2012 року була зареєстрована в ній, що не оспорюється позивачем та підтверджується копією паспорту відповідачки (а.с. 49) .

Як видно з копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 372490, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер 11 червня 2014 року.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, якою встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач у позовній заяві просить виселити відповідачку на підставі ст.116, 158 ЖК УРСР.

Між тим, ст.158 ЖК УРСР визначає, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ч.1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Стаття 116 ЖК УРСР, на яку посилається позивач у позовній заяві, передбачає підстави для виселення наймача, члени його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ним, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Крім того, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Позивач не надав суду належних доказів того, що відповідачка є наймачем належної йому квартири, а також того, що вона вселилась в цю квартиру самоправно. Тому відсутні підстави для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, положень ст. 116, 158 ЖК України.

Право на користування жилим приміщенням членів сімї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обовязки членів сімї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обовязки наймачів статтями 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України.

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що з 28 травня 2017 року відповідачка не проживає у спірній квартирі, а 07 листопада 2017 року була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, та зареєстрована за новою адресою, де фактично і проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 48-49).

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави для застосування ст. 116, 158 ЖК УРСР та виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення.

Інших позовних вимог позивачем та його представником не заявлено.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3, 8,10,11, ст.ст.208, ч.ч. 1-3 ст.209, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення - у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Бучацька