Справа № 310/8527/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 1998 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лермонтова, 40, м. Бердянськ, Запорізька область.

Договір був оформлений та зареєстрований на регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я», про що зроблений запис в «Журналі реєстрації угод купівлі-продажу нерухомості» від 20.08.1998 року за №681.

Позивачу було роз'яснено, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Всі умови договору сторонами були повністю виконані: до підписання договору відповідач ОСОБА_2 одержала від позивача грошові кошти у розмірі 18098 грн., а відповідач передала та звільнила об'єкт.

Право власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Лермонтова, 40, м. Бердянськ, Запорізька область, зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 підприємством з технічної інвентаризації 20.08.1998 року.

З серпні 1998 року по сьогоднішній день вона постійно проживає у вищевказаному будинку.

Проте, в 2016 році їй стало відомо, що в порушення цивільного законодавства договір купівлі продажу не був посвідчений в нотаріальній конторі. Онак всі вимоги угоди були виконані сторонами, а право власності на житловий будинок зареєстровано за нею Бердянським КПТІ.

Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, що укладений між нею та ОСОБА_2 та зареєстрований в Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я» 20.08.1998 року №681.

Представником позивача за довіреністю ОСОБА_3 до суду подана заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі, повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, причину неявки суду не повідомили. До суду не надходило заяв про неможливість розгляду справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих суду документів видно, що 20 серпня 1998 року на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я» ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу нерухомості, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лермонтова, 40, м. Бердянськ, Запорізька область.

На підставі договору купівлі-продажу право власності на вказаний вище житловий будинок зареєстровано за позивачем підприємством з технічної інвентаризації 20.08.1998 року.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у серпні 1998 року, для їх врегулювання застосовується ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно положень ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до статті 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Правило частини 2 статті 47 ЦК УРСР 1963 року про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 р. «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК (1963 р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Як встановлено судом біржовий договір купівлі-продажу від 20 серпня 1998 року носив реальний характер, повністю виконаний сторонами. Реєстрація за позивачем права власності на житловий будинок на підставі даного договору є законною та не оспорювалась.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується домовленість сторін з усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання, суд вважає, що відповідно до вимог частини 2 ст. 47 ЦК УРСР позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 61, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Лермонтова, 40, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я» 20.08.1998 року за №681.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І. Крамаренко