Номер провадження: 22-ц/785/2688/17
Головуючий у першій інстанції Максимович Г. В.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання дитини з матір'ю та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про повернення дитини до постійного місця проживання, визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 січня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_6 (в подальшому уточненним).

При цьому, позивач мотивуючи тим, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у них щодо місця проживання доньки виник спір, просила суд:

- визначити постійне місце проживання ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1;

- стягувати щомісячно з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму певної категорії громадян, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття доньки.

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 (у подальшому уточненним), в якому мотивуючи тим, що остання без його відома та згоди змінила місце проживання їхньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, просив суд:

- визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши її на його утримання і вихованні за адресою: АДРЕСА_2;

- повернути ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 до постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2, залишивши її на утриманні та вихованні ОСОБА_6;

- стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини доходу ОСОБА_3 щомісяця але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини.

В судовому засіданні:

- представник позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_6 заперечувала та просила в їх задоволенні відмовити;

- ОСОБА_6 свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити.

- представник третьої особи підтримала позов ОСОБА_3, пояснивши, що обоє батьків люблять дитину та виходячи з їх способу життя, достойні того, щоб дитина проживала як з батьком так і з матір'ю, але враховуючи, що дитину не можна розлучати з матір'ю, просила визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначенопостійне місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3.

Стягнутощомісячно з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000 грн. починаючи з 30 липня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_6 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 10 січня 2017 року скасувати повністю, ухвалити нове рішення яким повернути ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 до постійного місця проживання за адресою АДРЕСА_2, залишивши її на утримання та вихованні у ОСОБА_6, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказані позови суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 161, 180, 182, 184 СК України, ст. 29 ЦК України, правильно виходив з наступного.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в період з 16 квітня 2010 року по 29 березня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 матір'ю приходиться ОСОБА_3 у зв'язку з одруженням, а батьком ОСОБА_6 (т. 01 а.с. 06).

Згідно інформації дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №6 «Сонечко» від 20 серпня 2015 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 є вихованкою ДНЗ (ясла-садочок) №6, часто хворіє, майже весь 2015 рік була на оздоровленні.

ОСОБА_3 працює на посаді інженера з обліку в ІФ ДП «АМПУ».

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/3 частини АДРЕСА_3 (колишня назва м.Іллічівськ).

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частках належить АДРЕСА_4.

Згідно характеристики наданої Малим підприємством «Аврора», ОСОБА_6 працював з червня 2000 року по 01 лютого 2015 року начальником відділу перевезень. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний працівник, з колективом перебував в дружніх відносинах.

24 вересня 2015 року Іллічівський МВ ГУМВС України в Одеській області розглянув заяву ОСОБА_6 та повідомив, що ОСОБА_7 мешкає разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_3

Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_6 фізична особа-підприємець, вид економічної діяльності - ремонт електронної апаратури побутового призначення для приймання, запису, відтворення звуку й зображення.

Згідно витягу АБ «Південний» по особовому рахунку з 19 жовтня 2015 року по 19 листопада 2015 року, ОСОБА_6 за вказаний період отримав дохід у розмірі 4 200 грн.

ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Згідно характеристики ОСОБА_3., у травні 2014 року прийнята на роботу до ІФ ДП «Адміністрація морських портів України», з березня 2014 року працює на посаді інженера з обліку 1 категорії головної диспетчерської.

За час праці виявила себе як грамотний спеціаліст, з колегами перебуває в доброзичливих відносинах, завжди проявляє стриманість, терпіння й делікатність. Любляча і турботлива мати.

Як вбачається з висновку судово-психологічна експертизи:

- найбільш сприятливими для розвитку особистості ОСОБА_7 є рівноправний розподіл часу спілкування з дитиною між обома батьками (ОСОБА_3 та ОСОБА_6.). Встановити з ким з батьків найбільше психологічно доцільно постійне проживання дитини не надається можливим;

- поведінка ОСОБА_6 (ставлення до доньки) справляє позитивний вплив на психологічний стан і розвиток малолітньої ОСОБА_7 Його поведінка у конфліктних ситуаціях не здійснює негативного впливу на психологічний стан ОСОБА_7;

- поведінка ОСОБА_3 (ставлення до доньки) справляє позитивний вплив на психологічний стан і розвиток малолітньої ОСОБА_7. Її поведінка у конфліктних ситуаціях здійснює негативний вплив на психологічний стан ОСОБА_7;

- у обох батьків не встановлено наявності яскраво виражених рис характеру, які б могли суттєво негативно вплинути на процес їх спілкування з дитиною;

- ОСОБА_6 та ОСОБА_3, з урахуванням їх індивідуально-психологічних властивостей, інтелекту, властивостей емоційно-вольової сфери, спрямованості особистості, у цілому, мають необхідні для виховання дитини психолого-педагогічні якості.

Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 24 листопада 2016 року було вирішено рекомендувати порядок зустрічей ОСОБА_6 з малолітньою донькою ОСОБА_7 щотижня з 19.00 год. до 09.00 год. неділі.

Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 20 листопада 2015 року було вирішено, що з урахуванням віку і інтересів малолітньої ОСОБА_7 доцільно визначити її місце проживання за місцем проживання матері.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до наступних обгрунтованих висновків.

Обоє батьків, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 добре ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків щодо ОСОБА_7, дитина однаково прихильна до кожного з батьків. Враховуючи малолітній вік дитини, її стать, стан її здоров'я, місцем проживання ОСОБА_7 слід визначити з матір'ю ОСОБА_3

Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів також обґрунтовані, а тому в задоволенні позову ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання їх доньки слід відмовити.

При цьому, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 141, 160 Сімейного Кодексу України (далі СК України), мати та батько мають рівні права щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як вбачається з положень ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз'яснень вказаних у п. 18 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Європейська Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

В сенсі зазначеного вище, судова колегія особливо звертає увагу на наступне.

З п. 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року вбачається, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v. Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.

Відповідно до принципу 6 Європейської Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_6 не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень щодо вищевказаних позовів, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 січня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання дитини з матір'ю та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про повернення дитини до постійного місця проживання, визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда