Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1198/16-ц
Провадження № 2/499/55/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"13" березня 2017 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., учасника цивільного процесу секретаря судового засідання Кирилової С.Ф., Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2016 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області (далі відповідач) в якій просив визнати за ним право власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 лютого 2015 року помер його батько ОСОБА_3 (далі спадкодавець).

При цьому позивач вказує, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на житловий будинок з господарчими будівлями 57, по вул. Тригубова, в селі Білка Іванівського району Одеської області (далі будинок), який розташований на земельній ділянці площею 6300 м.кв. Позивач зазначає, що є сином спадкодавця та спадкоємцем за заповітом. Виписка з погосподарської книги підтверджує, що спадкодавець проживав у будинку. Протягом шести місяців він звернувся до Іванівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Виходячи з вищенаведеного позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву в якій пояснив, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення, та просив справу розглядати у його участі.

Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Сторонам в ухвалі про відкриття провадження у справі від 05 грудня 2016 року роз'яснено, що вони зобов'язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с. 18-19).

Відповідно до свідоцтва про смерть спадкодавець помер 10 лютого 2015 року (а.с.8).

Рішенням Малиновського районного суду міста ОСОБА_4 від 26 жовтня 2016 року було встановлено факт родинних відносин, згідно якого позивач є рідним сином спадкодавця (далі - рішення від 26 жовтня 2016 року, а.с. 10).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01 квітня 2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, та документів підтверджуючих родинні відносини (далі - постанова від 01 квітня 2016 року, а.с. 12).

З довідки виданої виконкомом Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області 18 листопада 2016 року № 939 вбачається, що спадкодавець проживав і був зареєстрований у будинку (а.с. 13).

За довідкою виданої виконкомом Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області 18 листопада 2016 року №941 будинок відносився до суспільної групи колгоспний двір (а.с. 14).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області 28 грудня 2015 №1206 земельна ділянка 57 по вулиці Тригубова села білка Іванівського району Одеської області не приватизована і належить до земель Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області (а.с. 15).

Витяг з погосподарської книги підтверджує закріплення особового рахунку на будинок за спадкодавцем (далі - погосподарська книга а.с. 16).

За заповітом від 19 травня 2011 року спадкодавець заповідав усе майно позивачу (далі заповіт, а.с.30).

З відповіді Іванівської державної нотаріальної контори Одеської області від 08 грудня 2016 року вбачається, що з заявами про прийняття спадщини, звернулися позивач та ОСОБА_5, який подав заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна (а.с. 22-33).

ОСОБА_6 направила до суду заяву в якій вказала, що відмовляється від належної їй частки майна на користь позивача (а.с. 44).

Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч.1 ст. 15 ЦК України).

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст.1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Нотаріуси наділенні повноваженнями щодо вчинення нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину (ч.1 п.3 ст. 34 Закону України Про нотаріат).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством (ст.67 Закону України Про нотаріат).

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ст.49 Закону України Про нотаріат).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 Закону України Про нотаріат).

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених обєктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність (ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. (п.3, 4 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядку).

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд виходить з таких мотивів.

З системного аналізу наведених в рішенні норм вбачається, що право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Якщо право власності на будинок підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлю органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобовязаний прийняти таку довідку разом з іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. За умови подання особою документів визначених ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» можлива реалізація прав особи. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні виникає у разі об'єктивної неможливості особою, як спадкоємцем виконати зазначені у постанові вимоги нотаріуса. У випадку безпідставної відмови у вчиненні нотаріальної дії, особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти оскаржує відмову до суду.

Факт володіння особою будинком на праві власності може встановлюватись судом, якщо наявний правовстановлюючий документ на цей будинок втрачений і у заявника не має можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі на будинок, земельну ділянку, вклади є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Суд зауважує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Отже, позивач повинен був реалізовувати своє право, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, шляхом подання нотаріусу необхідних документів або після відмови у вчиненні нотаріальної дії мав право звернутися до суду щодо оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Проте позивач являючись спадкоємцем за заповітом постанову від 01 квітня 2016 року у судовому порядку не оскаржував, а на виконання вимог цієї постанови звернувся до Малиновського районного суду міста ОСОБА_4 щодо встановлення факту родинних відносин.

Після ухвалення рішення від 26 жовтня 2016 року, яким встановлено факт, що позивач є рідним сином спадкодавця, позивач до нотаріуса з метою подання нових відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії не звертався. Під час розгляду справи, на пропозицію суду щодо необхідності здійснення письмового звернення до нотаріуса з наданням йому рішення від 26 жовтня 2016 року та витягу з погосподарської книги, доказів такого звернення або відмови у вчиненні нотаріальної дії після надання нотаріусу зазначених документів до суду не надав.

Перевіряючи фактичні та правові підстави можливості визнання права власності на будинок, оцінюючи у сукупності з іншими доказами, суд констатує, що позивачем надано певні документи, які могли бути підставою для визнання за ним права власності на будинок у порядку спадкування, такі, як виписка із погосподарчої книги, довідка-характеристика на будинок. Разом з тим позивачем не було надано до суду документів щодо висновку спеціалістів про дотримання санітарних, протипожежних вимог в будинку, можливості використання будинку за умови його незадовільного стану, рішення про надання земельної ділянки на якій розташовано будиноку власність, безстрокове користування для будівництва будинку, довідки виконавчого комітету місцевої ради про право власності на будинок або документу про відмову виконкому місцевої ради в оформленні права власності, висновок спеціаліста про технічний стан будинку.

Позивачем не було надано достатніх доказів, що за життя спадкодавець набував права власності на будинок, земельну ділянку. За таких обставин позивач також не набуває права власності у порядку спадкування. До позивача можуть перейти лише визначені майнові права, які належали спадкодавцю на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку позивач повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Суд констатує, що цивільно-правовий спір між сторонами відсутній, у позивача є всі наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а визнання права власності на спадкове майно та визнання відповідачем позову суперечить закону, що виключає можливість прийняття визнання відповідачем позову.

Крім того, наявність фактичних обставин визнання відповідачем позову підтверджує факт відсутності спору взагалі, що виключає можливість задоволення позову з цих та наведених вище обставин.

Таким чином суд вважає, що право позивача не було порушеним або оспорюваним, так як позивач має інші механізми реалізації своїх прав за умови звернення до нотаріуса з наданням додатково необхідних документів, а у разі відмови має право на звернення до суду.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, де пленум розяснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами суд виходив з такого.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.10 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, в межах позовних вимог та на підставі поданих ними доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України) .

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.2 ст.60 ЦПК України).

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону суд продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.174 ЦПК України).

Аналізуючи зібрані у справі докази, кожен окремо та всі в сукупності, матеріальні та процесуальні норми суд не знайшов підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_4