Справа № 546/106/17
Провадження № 2/546/169/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді - Горулька О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки за рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2013 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? частки його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму у розмірі 600 грн. на місяць.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він не має постійного місця роботи та стабільного доходу. Після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів він сплачував відповідачці щомісячно по 600 грн. У звязку з тим, що він не працює, державна виконавча служба вираховує розмір аліментів, які він повинен сплачувати відповідачці, із розрахунку середньої заробітної плати у Харківському регіоні. В даний час він проживає з іншою жінкою без реєстрації шлюбу, вони мають намір мати дитину. Вважає, що його матеріальний стан змінився на гірше.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінив, просить зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду, з ? частки його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму у розмірі 600 грн. на місяць, і суду пояснив, що він не є інвалідом, офіційно не працює з 2013 року, оскільки за низьку для нього заробітну плату працювати не бажає. На момент ухвалення судом рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дитини він вже ніде не працював. З 2016 року він проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, яка є фізичною особою-підприємцем і на протязі останнього року працює у неї продавцем без укладення трудового договору. Його заробіток за цей час становить від 700 до 1000 грн./тиждень. Порівняно з моментом ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини його матеріальний стан на даний час не погіршився.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала і суду пояснила, що вона є інвалідом з дитинства ІІІ групи та отримує пенсію у розмірі 1200 грн./міс. У звязку з тяжким матеріальним станом перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Решетилівської РДА як малозабезпечена сімя та змушена працювати вчителем трудового навчання Шевченківської ОСОБА_5 ступенів.

Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ст. 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) в редакції зі змінами, схваленими Резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована Постановою ВР № 789-ЧІІ від 27.02.1991 р., зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом, і з цією метою вживають усіх відповідних законодавчих чи адміністративних заходів.

Судом встановлено, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.08.2013 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментах (а.с. 7-8), виданого Ленінським відділом ДВС м. Харків, вбачається, що, незважаючи на рішення суду позивачем у грудні 2015 року листопаді 2016 року аліменти сплачувалися у розмірі 600 грн./міс. і його заборгованість станом на 01.12.2016 року по аліментах становила 15690,70 грн.

Згідно доданої позивачем до позовної заяви копії довідки Харківського міського центру зайнятості від 16.12.2016 року № 10202 (а.с. 21) позивач не перебуває на обліку в Харківському міському центрі зайнятості та в інших центрах зайнятості України як безробітній, що свідчить про відсутність у нього наміру працевлаштуватися та сплачувати аліменти у встановленому судовим рішенням розмірі.

Як вбачається із пояснення відповідача, його стан здоровя, матеріальний та сімейний стан позивача з часу ухвалення Решетилівським районним судом рішення від 28.10.2013 року до цього часу не погіршився, а навпаки, покращився, оскільки, як вбачається із його ж пояснень, в даний час він проживає в сімї, всі члени якої мають стабільний дохід.

Отримання відповідачкою соціальної допомоги як малозабезпечена сімя та її працевлаштування суд не може визнати обставиною, що свідчить про покращення її матеріального стану, оскільки ці обставини викликані саме скрутним матеріальним становищем відповідачки та змусили її, незважаючи на інвалідність, докладати значних додаткових зусиль для мінімально необхідного матеріального забезпечення малолітньої дитини.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Всупереч цим вимогам закону і вимогам ст. 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ст. 27 ч. 2 ЦПК України, позивачем суду не надано належних і допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували те, що на час звернення в суд з цим позовом його матеріальний або сімейний стан змінився на гірше, або поліпшився стан здоров'я чи матеріальний стан відповідачки.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а тому не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України ЦПК України, ст. 192 СК України, суд, -

Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий: