РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Глущенко Я.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 21.03.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ML-010/009/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 61600,00 дол. США, строком до 21.03.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань позичальника по кредитному договору № ML-010/009/2007, 21.03.2007 року укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2 № SR-010/009/2007. 27.06.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 У зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором у жовтні 2016 року банк звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів, яка станом на 03.08.2016 року становить 54734,77 дол. США, що еквівалентно 1358686,67 грн., яка складається з заборгованості по тілу за кредитом 51583,03 дол. США, що еквівалентно 1280450,71 грн.; заборгованості по відсоткам 3151,74 дол. США, що еквівалентно 78235,96 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав про стягнення заборгованості з обох відповідачів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив стягувати заборгованість лише з ОСОБА_3 та просив застосувати строк позовної давності до поручителя.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомляла належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Враховуючи не заперечення представника позивача, керуючись ст.224 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.03.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ML-010/009/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 61600,00 дол. США.

Згідно з п. 2 Кредитного договору позичальник зобовязався щомісячно в термін 21 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 513,34дол. США та нарахованими на дату платежу.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника по кредитному договору № ML-010/009/2007, 21.03.2007 року укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2 № SR-010/009/2007.

27.06.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Судом також встановлено, що у зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором у жовтні 2016 року банк звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів, яка станом на 03.08.2016 року становить 54734,77 дол. США, що еквівалентно 1358686,67 грн., яка складається з заборгованості по тілу за кредитом 51583,03 дол. США, що еквівалентно 1280450,71 грн.; заборгованості по відсоткам 3151,74 дол. США, що еквівалентно 78235,96 грн.

Зобовязання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлених договором.

Положенням ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно правового висновку Верховного суду України, викладеному у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Верховним Судом України у постанові по справі №6-272цс16 від 29.06.2016 викладена правова позиція, згідно з якою у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Крім цього Верховним Судом України у постанові по справі № 6-1451цс16 від 14.09.2016 викладена правова позиція, відповідно до якої непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

З огляду на положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин більш пізні правові позиції Верховного Суду України щодо правовідносин кредитора та поручителя ніж та, що викладена у постанові по справі №6-1206цс15 від 23.09.2015.

Таким чином з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № ML-010/009/2007 від 21.03.2007 р. в сумі 547334,77 дол. США, що еквівалентно 1358686,67 грн. та відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 20380,30 грн.

На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 551, 554, 559, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, 11.07.1962 р. н., ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, місцезнаходження 01033, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28 «Д» заборгованість за кредитним договором № ML- 010/009/2007 від 21.03.2007 р., 54 734,77 долари США, що еквівалентно 1 358 686,67 грн. по курсу НБУ станом на 03.08.2016 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомир протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г. Перекупка