Справа № 456/2915/16-ц
Провадження № 2/456/427/2017
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

12 січня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Грачія, ОСОБА_3, ОСОБА_2 Грачієвича, неповнолітніх ОСОБА_2 Жаклін Грачієвни, ОСОБА_4 Грачієвни про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до відповідачів з позовними вимогами про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташлованим в с.Загірне Стрийського району Львівської області по вул. Січових Стрільців,51/3.

В обґрунтування покликався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

01.04.2011р. зареєстрував відповідачів у зазначеній квартирі. Однак, вони у квартиру не вселялись та жодного дня в ній не проживали, будь-яких речей останніх в квартирі немає.

Реєстрація відповідачів в належній позивачу квартирі перешкоджає йому отримувати субсидію на оплату енергоносіїв. Він намагався розшукати відповідачів, але місце їх знаходження не вдалося встановити. Тому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням належною йому квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, пояснив, що зареєстрував ОСОБА_5 та членів його сімї у належній йому квартирі на прохання відповідача, який декілька років здійснював підприємницьку діяльність та мав намір стати громадянином України.

Відповідачі згідно з вимогами ч.9 ст.74 ЦПК України викликався в судове засідання через оголошення у пресі (газета «Високий замок» від 9-11.12.2016р.), але на виклик суду повторно не зявились, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, тому суд розглянув справу за відсутності останніх та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений ЦК України й законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.214 ЦПК, під час ухвалення рішення суд з-поміж іншого вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно правової позиції ВСУ в справі № 6-709цс16: Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

У постанові від 16.11.2016р. за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК, ВСУ зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік».

В силу вимог ст.360-7 ЦПК України правові позиції ВСУ є обов'язковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, укладеного 04.11.2003р., (а.с.7), що зареєстрований в реєстрі за № 3144382 від 05.11.2003р., згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що виданий Стрийським ДК МБТІ» (а.с.8).

Згідно із ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З копії будинкової книги (а.с.9-12) вбачається, що відповідачі зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердили, що відповідачі в спірній квартирі не проживали жодного дня.

Актом обстеження господарства с. Загірне, вул.Січових Стрільців,51/3 від 21.09.2016р. комісія в складі сільського голови ОСОБА_8, бухгалтера ОСОБА_9, секретаря Г.Шевцової та свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, встановила, що ОСОБА_5 1973р.н., ОСОБА_3 1977р.н., ОСОБА_2 1996р.н., ОСОБА_2 2005р.н., ОСОБА_4 2007р.н. в квартирі зареєстровані та жодного дня не проживали.

Отже, відповідачі будучи зареєстрованими у ІНФОРМАЦІЯ_2 01.04.2011р. не будучи членами сімї власника ОСОБА_1, жодного дня в даній квартирі не проживали, іншої угоди про порядок користування цим приміщенням між ними та позивачем не укладалось, їх реєстрація є перешкодою в реалізації позивачем права власності на своє майно, оскільки ускладнює отримання ним субсидій на оплату комунальних послуг, а отже він як власник вправі вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відтак, суд вважає, що є всі підстави визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 3 по вул.Січових Стрільців, 51 в с. Загірне Стрийського району Львівської області.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.391 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити. Визнати ОСОБА_4 Грачія ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 01.04.1977р. народження, ОСОБА_2 Грачієвича 11.07.1996р. народження, неповнолітніх ОСОБА_2 Жаклін Грачієвну 11.02.2005р. народження, ОСОБА_4 Грачієвну 15.08.2007р. народження такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №3 в будинку №51 на вул. Січових Стрільців в с.Загірне Стрийського району Львівської області.

Рішення може бути переглянуто Стрийським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подано позивачкою апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя ОСОБА_10