Справа № 377/475/16-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/310/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 16.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі: головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів: Коцюрби О.П., Мережко М.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей та сімї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, за участю органу опіки і піклування, в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сімї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з матірю,

В С Т А Н О В И Л А :

05 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із первісним позовом, де просив визначити місце проживання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним.

Мотивував заявлені вимоги тим, що він має кращі житлово-побутові умови, ніж відповідач, з якою проживає їх молодша дочка у квартирі її батьків разом з ними та двома сестрами.

Він матеріально забезпечений краще за відповідача, дитина більше прихильна до нього, а відповідач не виконує рішення органу опіки і піклування і перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, тому визначення місця проживання дитини з ним буде відповідати інтересам дитини.

13 вересня 2016 року відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом з вимогою визначити місце проживання дитини з нею.

Мотивує вимоги тим, що позивач за первісним позовом у вихованні сина участі не приймав і належної уваги йому не приділяв.

Весь час знаходиться на роботі, веде розгульний спосіб життя, всупереч рішенню органу опіки і піклування про визначення способу участі у вихованні дитини фактично викрав у неї дитину і утримує у себе, чим завдає психологічних травм дитині.

Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, має необхідні матеріальні та житлово-побутові умови і достатньо часу для виховання дітей.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю, а таких обставин немає.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні первісного позову і задоволено зустрічний позов.

Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю - ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на суму 3 551,20 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції, серед іншого, зазначено, що з показань свідків та наданих письмових доказів, які суд оцінює в сукупності та взаємозвязку і вважає переконливими, в сімї позивача і відповідача, згідно з розподілом сімейних обовязків, вихованням дітей займалася відповідач, яка належним чином виконувала ці обовязки, дбала про фізичний та духовний розвиток дітей, їх стан здоровя, отримання освіти, підготовку до самостійного життя.

Після припинення спільного проживання обоє дітей залишилися проживати з відповідачем, а позивач - сплачував аліменти за рішенням суду.

Рішенням органу опіки та піклування було визначено способи участі позивача у вихованні сина ОСОБА_6 та спілкуванні з ним, всупереч якому та без відповідного рішення суду позивач самочинно змінив місце проживання дитини, передав її на виховання своїй матері, що спричинило конфлікт між ними та створення загрози психічному здоровю дитини, а у подальшому - створював умови для унеможливлення спілкування відповідача з сином.

Внаслідок цього, відповідач була позбавлена можливості спілкування з сином та участі у його вихованні, а діти позбавлені можливості якнайчастіше спілкуватися між собою.

Подружжя має двох малолітніх дітей, які для гармонійного розвитку та з врахуванням їх віку не повинні бути розлучені як між собою, так і з своєю матірю.

Відповідач має необхідні житлово-побутові умови для виховання дітей, самостійні доходи, досвід догляду за дітьми, дбає про їх фізичний та духовний розвиток, стан здоровя і підготовку до самостійного життя, не зловживає алкогольними напоями.

Її нормальні взаємовідносини з сином та їх взаємна прихильність до зміни позивачем місця проживання дитини сумніву не викликали і підтверджені дослідженими доказами.

Суд при вирішенні спору керується загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, таких як рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, забезпечення дитині можливості здійснення її прав, максимально можливе урахування інтересів дитини, засад справедливості, добросовісності та розумності і моральних засад суспільства.

Виходячи з викладеного, суд погоджується з висновком органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради про доцільність проживання дитини з матірю, що відповідатиме найвищим інтересам дитини.

Доводи позивача та його представника про те, що відповідач негативно впливала на дитину і що дитина більше прихильна до нього суд вважає недоведеними, непереконливими і надуманими.

Позивач не має також досвіду виховання малолітніх дітей, догляду за ними, станом їх здоровя, ці обовязки в сімї фактично не виконував, а виховання сина, після зміни місця його проживання, передоручив своїй матері без згоди відповідача.

Інші доводи позивача та його представника, такі як неналежна компетенція органу опіки і піклування, не зазначення у зустрічній позовній заяві адреси місця проживання дитини, не містять правового підґрунтя і до уваги судом не беруться.

На підставі викладеного, суд вважає правильним відмовити у задоволенні первісного позову і задовольнити зустрічний позов.

При вирішенні питання про розподіл документально підтверджених судових витрат по оплаті судового збору та правової допомоги, суд згідно правил ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача сплачений судовий збір на суму 551,20 грн., витрати на правову допомогу адвоката - 500,00 грн. консультація за 1 годину, 1 000,00 грн. вивчення та аналіз позовної заяви з додатками за 2 години, 1 000,00 грн. підготовка до участі у справі за 2 години, 500,00 грн. участь у судовому засіданні за 1 години, а всього 3 551,20 грн. (а.с. 61, 120, 121).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким заявлений ним позов задовольнити, а зустрічний відхилити.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, 29 березня 2008 року зареєстрували шлюб від якого мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.4, 5, 65, 66, 67 т. 1 ).

З серпня 2016 року син сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає із позивачем за первісним позовом - ОСОБА_3, у звязку з чим між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини за вирішенням якого сторони звернулись до суду ( а.с. 2-3, 62-64 т. 1 ).

Із зазначеного періоду дитина проживає із батьком, де створено належні житлово-побутові умови для її виховання, навчається в Славутицькій ЗОШ I-III ступенів №1 Славутицької міської ради Київської області в 1-А класі ( а.с. 1 т. 2 ).

ОСОБА_3 має постійне місце роботи, пристойну заробітну плату, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 5а, 101 т. 1 ).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 22 вересня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/6 частини заробітку до її повноліття, починаючи з 28.07.2016 р. та аліменти на утримання дружини в розмірі 1/17 частки заробітку до досягнення дитиною трьох років ( а.с. 112, 113, 160-165 т. 1 ).

Із його заробітної плати згідно виконавчих листів від 09.11.2006 р. №2-482-2006 та від 02.07.2010 р. №2-283 проводяться стягнення аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, з 01.02.2009 р. в розмірі 30% та на користь ОСОБА_4 - на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, з 01.08.2010 р. по 28.01.2013 р. - 10% і з 01.08.2016 р. - 1/6 частини заробітної плати ( а.с. 97, 99, 159 т. 1 ).

При цьому, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, однак з липня 2016 року стала проживати з донькою на підставі укладеного договору оренди житла, строком на 12 місяців, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 108-109 т. 1 ).

Для сина ОСОБА_6 в зазначеному житлі окреме спальне місце на момент обстеження відсутнє ( а.с. 143 т. 1 ).

Вона є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована як платник єдиного податку, за 2014 рік мала дохід від підприємницької діяльності на загальну суму 95 236 грн. ( а.с. 102, 103-107, 146, 147-153 т. 1).

На даний час з 26.11.2015 р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує державну допомогу по догляду за дитиною з 01.10.2015 р. по 30.09.2018 р. у розмірі 860 грн. щомісяця ( а.с. 96,154, 155, 166 т. 1 ).

Рішенням №149 виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 30.03.2016 р. «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею» було визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та спілкуванні з ним за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2, з активізацією змістовного дозвілля, дотриманням режиму дня дитини у 1 та 3 тиждень місяця з 11.00 суботи до 16.00 неділі, у тому числі в телефонному режимі, за попередньою домовленістю між батьками ( а.с. 7, 68 т. 1, а.с. 17 т. 2. ).

Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради від 06.10.2016 р., наданого у даній цивільній справі, доцільним є проживання дитини ОСОБА_5 разом з матірю ОСОБА_4, яка матеріально і житлом забезпечена, дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, дитина відвідувала позашкільні заклади, гуртки, активно проводила дозвілля.

З нею проживає молодша дочка ОСОБА_7. Для гармонійного, повноцінного розвитку дітей їх розєднання є недоцільним ( а.с. 135, 136, 248 т. 1).

Однак, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 разом з дочкою, згідно повідомлення Служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради від 09 грудня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1, не проживають, місця свого проживання у телефонній розмові ОСОБА_4 повідомити відмовилась ( а.с. 231, 246 т. 1 ).

При цьому, згідно наданих суду другої інстанції документів, рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Славутицької міської ради Київської області від 05 жовтня 2016 року рекомендовано Службі у справах дітей та сімї, підготувати проект рішення про погодження та надання висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради про можливе проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_3 ( а.с. 25 т. 2 ).

Окрім цього, згідно витягу із кримінального провадження №0001739 від 03 березня 2017 року ОСОБА_4 із двома знайомими проникли до приміщення квартири №39, що по вул. Льотній, 3В у м. Чернігові, звідки відкрито викрали сейф з грошовими коштами у сумі 45 000 доларів США, 156 000 грн., 4 000 ОСОБА_7, телевізор «Самсунг» 55 дюймів, телевізор «Самсунг» 22 дюйми, ноутбук «Леново» та інше майно ОСОБА_10, що кваліфікується за ст. 186 ч. 5 КК України 2001 року ( а.с. 85 т. 2 ).

У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її ( дитини ) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

З метою дотримання зазначених принципів Декларації прав дитини, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку є виняткові обставини коли малолітня дитина може бути розлученою зі своєю матірю.

При цьому, інші положення принципу 6 Декларації прав дитини, у даному випадку, на переконання апеляційного, порушені не будуть.

В силу викладеного, суд апеляційної інстанції, вважає також за можливе не погодитись із висновком органу опіки та піклування про доцільне проживання дитини ОСОБА_5 разом з матірю ОСОБА_4 згідно положень ч. 6 ст. 19 СК України, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, непослідовним, суперечить інтересам дитини.

Окрім цього, як зясовано, ОСОБА_4 свого житла не має, виїхала із орендованого житла, за місцем її реєстрації в однокімнатній квартирі проживає сім чоловік ( а.с. 20 т. 2 ).

Доцільність проживання дитини з батьком підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

При цьому, пояснення свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, зміст довідок про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, дійсно зарахований на навчання до списків учнів 1-Д класу Чернігівського колегіуму № 11 у 2016-1017 н.р., ОСОБА_4 на обліку у наркологічному кабінеті поліклініки не перебуває, ОСОБА_5 відвідував дитячий садок з 09.2013 р. по 02.2016 р. ( а.с. 114, 144, 145, 167, 168 т. 1 ), з точки зору суду другої інстанції, правового значення не мають та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про доцільність проживання дитини з батьком.

За таких обставин, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведені, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, і, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, принципів 2, 6, 7 Декларації прав дитини, ст.ст. 19, 161 СК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні первісного позову і задоволення зустрічних вимог.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування зазначених норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, знайшли своє підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Відповідно, апеляційні вимоги, на переконання суду другої інстанції, підлягають задоволенню згідно положень принципів 2, 6, 7 Декларації прав дитини, ст.ст. 19, 161 СК України та ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, 309 ЦПК України за обґрунтованістю первісно заявлених позовних вимог і необґрунтованістю - зустрічних.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1 157,52 ( 551,20 + 606,32 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей та сімї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, за участю органу опіки і піклування, в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сімї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з матірю скасувати і ухвалити по справі нове рішення.

Первісний позов задовольнити. Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком - ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1 157,52 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сімї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з матірю відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С.Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_17