Справа № 159/4722/16-ц
Провадження № 2/159/183/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючий суддя Денисюк Т.В.,

за участю секретаря Гарбар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, до Ковельської міської ради, Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради, про скасування державної реєстрації і запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міської ради від 29.12.1993 року № 1075, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 була передана у приватну власність позивача. Однак, на момент приватизації квартири, у ній були зареєстровані та проживали крім позивача, також його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3. 12 січня 1994 року органами БТІ право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1. 10 листопада 2014 року виконавчим комітетом Ковельської міської ради видано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, в якому вже вірно крім позивача, вказано співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, форма власності приватна, спільна сумісна. Просить скасувати дану реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ним.

В судове засідання сторони та їх представники не зявились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку:

Судом встановлено, що на підставі розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міської ради від 29.12.1993 року № 1075 квартира АДРЕСА_2 була передана у власність ОСОБА_1 та членам його сімї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності на дану квартиру зареєстровано органами БТІ лише за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1993 року.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 86 ЦК України (1963 року), який діяв на час приватизації спірної квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Статтями 55, 57 Закону України «Про власність», чинного на час приватизації спірної квартири, визначено, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як визначено статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно матеріалів приватизаційної справи на квартиру АДРЕСА_2, на момент приватизації в ній проживали та були зареєстровані як позивач, так і члени його сімї ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Таким чином, реєстрація за ОСОБА_1 права власності на всю квартиру порушує права інших співвласників.

Відновити ці права можливо шляхом внесення змін у реєстраційні записи.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, наявність в Реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію лише за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно виключає можливість реєстрації такого права за всіма співвласниками квартири відповідно до внесених змін.

Враховуючи викладене, суд керуючись ст. 331 ЦК України, яка вимагає від особи реєстрації свого права власності для його підтвердження у майбутньому, та з метою захисту права власності в розумінні ст. 386 ЦК України, вважає необхідним позов задовольнити та скасувати попередню реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на все спірне житло.

Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до заявленого клопотання.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 328, 331, 355, 386 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на їх обтяжень», суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3, проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1993 року, виданого Фондом комунального майна Ковельської міської ради народних депутатів, та скасувати запис від 12.01.1994 року в реєстровій книзі в Реєстрі прав власності про державну реєстрацію речового права на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1.

Судові витрати у справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_4