Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/463/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

15.03.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.

за участю секретаря - Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики і

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 10 квітня 2014 року відповідач взяла у неї в борг кошти в розмірі 4000 доларів США та зобовязалися повернути їх до 30 грудня 2014 року, про що їй ОСОБА_2 було видано відповідну письмову розписку.

Оскільки відповідач ухиляється від повернення грошових коштів, позивач на підставі ст. 1046 ЦК України просила стягнути з неї борг за договором позики в розмірі 106 520 грн. та судові витрати.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 106 520 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що гроші за договором позики вона брала не у позивача, а у її чоловіка ОСОБА_4 і повернула борг йому, але розписку він їй не віддав, мотивуючи це тим, що не може її знайти.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5, який підтримав доводи скарги, заперечення представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до умов укладеного договору позики ОСОБА_2 зобовязалась повернути суму позики у встановлений в договорі строк, проте своїх зобовязань не виконала.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції установлено, що 10 квітня 2014 року ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_3 в борг кошти в розмірі 4 000 тис. доларів США та зобовязалась повернути їх до 30 грудня 2014 року на підтвердження чого видала письмову розписку. (а.с.26, том 1)

У визначений договором строк, ОСОБА_2 своїх договірних зобовязань не виконала, кошти ОСОБА_3 не повернула.

З цих підстав районний суд дійшов правильного висновку про задоволення позову про стягнення 106 520 грн. в еквіваленті 26, 63 грн. до долара США за курсом НБУ на час подання позову, та відхилив доводи ОСОБА_2 про відсутність факту позики (безгрошовість), оскільки відповідач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Твердження представника відповідача ОСОБА_5, які зводяться до того, що письмове пояснення чоловіка позивача ОСОБА_4, яке останній надав керівнику установи з якою перебував в трудових відносинах і в якому, на думку представника, зазначено, що він, а не його дружина, позичив ОСОБА_2 гроші в розмірі 4000 доларів США за борговою розпискою не спростовує висновків суду, оскільки її зміст не містить в собі таких відомостей, при цьому представники позивачів пояснили, що гроші позичала саме ОСОБА_3, а не її чоловік. Крім того, суду надано не оригінал пояснення а копія, при цьому не підтверджена легітимність його походження (одержання).

Не є обґрунтованими й аргументи апеляційної скарги про те, що відмовивши у задоволенні клопотання про допит як свідка ОСОБА_4 суд першої інстанції порушив право відповідача на надання нею доказів на підтвердження безгрошовості договору позики.

Так, згідно із ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, показаннями свідків не може доводитися факт укладення договору позики або оспорювання окремих його частин.

Також, не доведено заперечення представника відповідача про те, що боргова розписка виконана не ОСОБА_2, а іншою особою, оскільки воно спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи № 197 від 20.12.2016 року, згідно якої рукописний текст розписки від 10.04.2014, про отримання у ОСОБА_3 4000 доларів США, виконаний ОСОБА_2 Підпис, розташований нижче тексту розписки від 10.04.2014 року про отримання 4000 доларів США виконаний ОСОБА_2 (а.с.200-209, том 1).

За таких обставин рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженою шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: