Номер провадження: 22-ц/785/6023/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника відповідача ПП «ЮД «Дікон Юг» ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Юридичний департамент «Дікон-Юг» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

01 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПП «Юридичний департамент «Дікон Юг» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30 квітня 2013 року відбувся аукціон з продажу майна ВАТ АКБ «Одеса-Банк», за результатами якого майнові права за договором №183/07-Ф від 21 грудня 2007 року про надання ОСОБА_3 довгострокового кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії придбані ПП «Юридичний Департамент «Дікон Юг».

На підставі протоколу проведення аукціону №3-095/2 від 30 квітня 2013 року між ВАТ АКБ «Одеса-Банк» та ПП «Юридичний Департамент «Дікон Юг» укладений договір №1 від 15 травня 2013 року про відступлення права вимоги.

Відповідно до умов п. 1.3. Договору про відступлення права вимоги, визначено, що за цим договором до нового кредитора переходять права вимоги за всіма Договорами забезпечення, що укладені на забезпечення Основного договору. Згідно умов п. 1.3. Договору сторони зазначеним пунктом обумовили відступлення права вимоги за забезпечувальними договорами, а саме за іпотечним договором 24 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «АКБ «Одеса-Банк» та ОСОБА_3 в забезпечення зобовязань за кредитним договором.

У звязку з чим, позивач вважає, що п. 1.3. договору №1 від 15 травня 2013 року про відступлення права вимоги є правочином про відступлення прав за іпотечним договором. А тому відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» такий договір підлягає нотаріальному посвідченню та підставі ст. 203, 215 ЦК України просить суд визнати п. 1.3 договору № 1 про відступлення прав вимоги від 15 травня 2013 року недійсним.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не зявився позивач ОСОБА_3, який був сповіщений належним чином через свого представника, що підтверджено довідковим листом (а.с. 142), який у останнє судове засідання також не зявився, та надав до суду письмові пояснення до апеляційної скарги, однак вони не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки надійшли після розгляду справи. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка позивача та його представника до апеляційного суду не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію представника відповідача ПП «ЮД «Дікон Юг» - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і вірно послався на норми закону, що регулюють ці правовідносини.

Так місцевим судом встановлено, що 30 квітня 2013 року ПП «Юридичний Департамент «Дікон Юг»придбав з аукціону майнові права ВАТ АКБ «Одеса-Банк» за договором №183/07-Ф від 21 грудня 2007 року про надання ОСОБА_3 довгострокового кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії.

На підставі протоколу проведення аукціону №3-095/2 від 30.04.2013 року між ВАТ АКБ «Одеса-Банк» та ПП «Юридичний Департамент «Дікон Юг» укладений договір №1 від 15 травня 2013 року про відступлення права вимоги.

Відповідно до умов п. 1.2. вказаного Договору про відступлення права вимоги, ПП «Юридичний Департамент «Дікон Юг» отримав право вимагати від ОСОБА_3 належного виконання всіх зобовязань за Кредитним договором.

Згідно п. 1.3. Договору про відступлення права вимоги, визначено, що за цим договором до нового кредитора переходять права вимоги за всіма Договорами забезпечення, що укладені на забезпечення Основного договору.

Укладаючи договір про відступлення права вимоги від 15 травня 2013 року сторони керувались ст.ст. 512-519 ЦК України.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги відбувається без повідомлення та без згоди боржника, оскільки змінюється лише кредитор, а зобов'язання боржника залишається незмінним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі укладених позивачем договорів кредиту та іпотеки із ВАТ АКБ «Одеса-Банк» у нього виникло зобов'язання сплачувати кредит відповідно до умов договору, виконання якого забезпечено іпотекою.

Оспорюючи договір відступлення права вимоги, позивач не надав суду доказів того, що його права вказаним договором порушено.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 не є стороною правочину, укладеного між ВАТ АКБ «Одеса Банк» та ПП «Юридичний департамент «Дікон-Юг», а тому оспорювання цього правочину в зазначений спосіб є, на думку колегії суддів, неналежним способом захисту прав, оскільки укладеним договором права позивача ніяк не зачіпаються.

Крім того, пункт 1.3 Договору, як пункт договору про відступлення права вимоги, для якого не передбачено нотаріальну форму, може бути підставою для укладання правочину про відступлення прав за іпотечним договором, який передбачений ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», але він не є самим правочином про відступлення прав за іпотечним договором.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_6

ОСОБА_2