Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 17 квітня 2015 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір фінансового лізингу № DN00A+28530015, шляхом заповнення заяви про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу, відповідно до яких відповідач передав позивачу в лізинг предмет лізингу автомобіль згідно Специфікації , викладеної в Додатку № 1 на строк 60 місяців з моменту підписання Додатку № 2. Умовами договору також передбачено сплату щомісячного платежу у розмірі 5 730 грн. та інші витрати та транзитний рахунок № 0622. Станом на 01 вересня 2016 року позивачем проведено оплату за договором в розмірі 133 785, 06 грн. 12 вересня 2016 року без згоду позивача та будь-яких попереджень працівниками ПАТ КБ «Приватбанк» здійснено вилучення транспортного засобу, що є предметом договору лізингу. На неодноразові звернення позивача до банку щодо повернення автомобіля та відновлення транзитного рахунку, ніяких відповідей відповідачем не надано. На сьогодні на офіційному сайті банку розміщено оголошення про проведення продажу або укладення договору фінансового лізингу вилученого автомобіля, при цьому жодної компенсації у звязку із вилученням автомобіля позивачу не запропоновано. Позивач вважає умови договору фінансового лізингу з огляду на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять обмежені права лізингоодержувача як споживача послуг, що створює значну перевагу у правах лізингодавця над правами та обовязками лізингоодержувача, що є ознакою істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, недобросовісності та завдає шкоди позивачу. Оскільки визнання недійсними окремих положень зумовлює зміну інших положень договору, а також що при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу не були дотримані вимоги чинного законодавства щодо необхідності нотаріального посвідчення, спірний договір необхідно визнати недійсним з моменту укладення 17 квітня 2015 року, та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» фактично сплачені позивачем лізингові платежі в розмірі 133 785, 06 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність на необґрунтованість.

Вислухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні, 17 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір фінансового лізингу № DN00A+28530015, шляхом підписання позивачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу /а.с. 7/, за умовами якого банк перебав позивачу в лізинг автомобіль JAK J5 1, 8AT L, 2014 року випуску, вартістю 239 000 грн. Строк лізингу 60 місяців з моменту підписання Додатку 2. Всі планові платежі, які повинен сплатити позивач в рахунок виконання зобовязань визначені договором та додатками до нього.

Пунктом 1.1.7 договору визначено, що лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 65 000 грн. на транзитний рахунок.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначені істотні умови договору лізингу, а саме: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

З указаного вбачається, що на момент укладення сторонами вказаного договору вони погодили всі істотні умови цього договору, а саме щодо предмета договору, строку, порядку та складових лізингових платежів, про що свідчить особистий підпис позивача на заяв про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, а також додатків до договору фінансового лізингу.

Твердження позивача про те, що положення умови договору фінансового лізингу є несправедливими згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» спростовуються нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які є несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього Закону.

Для визначення умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Підписанням даного договору та додатків до нього позивач засвідчила, що проінформована про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладенням та виконанням даного договору.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, судом не встановлено жодних доказів, які б вказували на порушення ПАТ КБ «Приватбанк» принципу добросовісності під час укладення між сторонами договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Статтею 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Системний аналіз положень ст. 806 ЦК України та ч.1 ст. 2, ч.1 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» дає підстави для висновку про те, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, має бути викладено у простій письмовій формі та не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Доводи позивача про те, що укладений договір фінансового лізингу підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ч.2 ст. 799 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), які викладено у параграфі 1 глави 58 ЦК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ані повністю, ані частково.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає за необхідне ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого об'єктивного підтвердження в ході судового засідання.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О.Демидова