Справа №481/1243/16-ц 14.03.2017 14.03.2017
Провадження №22-ц/784/750/17
Справа № 481/1243/16-ц Головуючий першої інстанції: Вжещ С.І.
Провадження № 22-ц/784/750/17 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3

ОСОБА_2

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 27 лютого 2014 р. ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7 400 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобовязання та має станом на 06 листопада 2016 року 60 745 грн. 60 коп. заборгованості, яка складається з: 7 199 грн. 50 коп. заборгованості за кредитом; 47 177 грн. 26 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 000 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 868 грн. 84 коп. штраф (процентна складова).

У грудні 2016 р. ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не приєднувався до договору про надання банківських послуг, договір не відповідає вимогам ст. 28 ЦК України, просив визнати недійсним кредитний договір від 27 лютого 2014 р.

Ухвалою суду від 11 січня 2017 р. первісний та зустрічний позов обєднані в одне провадження.

В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову подав заперечення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, його представник первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, підтвердивши факт підписання відповідачем ОСОБА_3 заяви про надання банківських послуг від 27 лютого 2014 р., заперечував приєднання до договору про надання банківських послуг.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 р. позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму боргу за кредитним договором № б/н від 27 лютого 2014 р. у розмірі 60 745 грн. 60 коп. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 378 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на відсутність доказів, які б підтверджували укладення договору кредиту та отримання кредитної картки, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладання кредитного договору з відповідачем та отримання ним кредитних коштів.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна на підставі наступного.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2014 р. ОСОБА_3 подана анкета-заява про надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Звертаючись з позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на те, що ця заява свідчить про укладення з відповідачем договору, на підставі якого останньому було видано кредитні кошти, але зобовязання щодо їх повернення були порушені.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не визнавав укладення кредитного договору.

У звязку з такими обставинами справи суду необхідно було визначити, чи було укладено кредитний договір, чи досягнуто сторонами домовленості щодо основних умов, момент вчинення правочину (кредитного договору) та умови, за яких такий правочин може вважатися вчиненим.

Зокрема, як розяснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Вимоги законодавства, що стосуються чинності кредитних договорів, їх дійсності встановлені як ЦК України (статті 215, 10481052, 1054), так і Законом України від 12 липня 2001 р. № 2499-VI «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статтями 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до загальних вимог цивільного законодавства сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Крім того, кредитний договір має укладатись обовязково у письмовій формі, недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що повязані з його нікчемністю (ст. 1055 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Для визначення, чи укладено кредитний договір, необхідно встановлювати такі обставини: досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору (мета, сума і строк кредиту); умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), які надані позивачем (а.с.9-32) та діяли на час виникнення спірних правовідносин і з якими відповідно до поданої анкети-заяви ознайомлений та був згоден відповідач, визначено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, нормами міжнародних платіжних систем Visa International, MasterCard International, даним договором, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку (п. 2.1.1.2.7).

Істотні умови обслуговування по кредитній карті позначаються в довідці про умови кредитування, що є невідємною частиною при оформленні кредитної картки та регулює тривалість пільгового періоду, розмір обовязкового щомісячного платежу і тарифів по кредитній картці (п. 2.1.1 Умов).

Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг Банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта і заяві, підписанням якої клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата одержання картки, зазначена у заяві.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_3 оспорював укладення з позивачем 27 лютого 2014 р. кредитного договору та отримання кредитної картки.

Підписана ОСОБА_3, заява анкета (а.с. 6) свідчить лише про виявлення останнім бажання оформити платіжну картку, але не містить відомостей щодо її отримання, а також умов надання кредитних коштів (строк, на який надається кредит, його розмір, сплату відсотків, неустойки) та порядок й строки їх повернення.

Зважаючи на те, що анкета-заява від 27 лютого 2014 р. не місить доказів досягнення сторонами згоди щодо істотних умов кредитного договору, а також на відсутність у матеріалах справи ОСОБА_1 банку, Памятки клієнта, Довідки про умови кредитування, підписаних відповідачем, які разом з анкетою-заявою є невідємними частинами кредитного договору та визначають його умови, обставини щодо отримання кредитних коштів, порядку погашення кредиту - строку, розміру та складових щомісячного зобовязання ОСОБА_3 не можна вважати встановленими.

Надані позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7), фото чоловіка, який тримає в руці банківську картку, не можна вважати доказами отримання відповідачем такої картки та укладання кредитного договору 27 лютого 2014 р., оскільки представник відповідача заперечує такі обставини, а довідка не має підпису відповідача, а в матеріалах справи відсутні докази справжності зображення та присутність на ній відповідача.

Інші докази, надані позивачем, як то службова записка щодо узгодження випуску картки та встановлення кредитного ліміту від 16 квітня 2013 року, не є безперечним доказом отримання відповідачем кредитної картки.

За такого, враховуючи викладені положення нормправа, що регулюють спірні правовідносини, Умов, встановлені обставини, не можна вважати, що кредитний договір було укладено, відповідачем отримані та використані кредитні кошти, а тому підстав для стягнення зі ОСОБА_3 нарахованої позивачем заборгованості за Договором у звязку з неналежним виконанням саме договірних зобовязань немає.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги наведені положення закону та обставини справи і дійшов помилкового висновку про задоволення первісного позову.

Що стосується зустрічного позову, то колегія суддів виходить з наступного.

Як розяснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ

про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За такого, оскільки договір кредиту сторонами укладений не був, саме у звязку із цим слід відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи викладеного в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду необхідно скасувати, ухваливши нове про відмову як у первісному, так й у зустрічному позовах.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідача підлягає стягненню 1 551 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_3 1 551 (тисячу пятсот пятдесят одну) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_4