АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Маліновська В.М.
№22-ц/796/3324/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Юрченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільному майні та стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про припинення права власності на частку в спільному майні та стягнення грошової компенсації.

У мотивування вимог посилалася на те, що нею у спадок отримана 1/4 частина квартири АДРЕСА_1. Інша 3/4 частина квартири належить відповідачу ОСОБА_2

Відповідач користується даним приміщенням, поміняла вхідні двері, замки, здає квартиру в оренду, її у квартиру не допускає, у зв'язку з чим вона не має можливості користуватись даним майном.

Її частка у даній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть шкоди її інтересам.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

1) позбавити її права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1;

2) стягнути на її користь з ОСОБА_2 286 130 грн грошової компенсації вартості 1/4 частки, яка належить їй у квартирі АДРЕСА_1;

3) визнати за ОСОБА_2 право власності на належну їй 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільному майні та стягнення грошової компенсації задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в розмірі 269 600,00 грн, а також витрати по оплаті експертизи - 2 952,00 грн, а разом 272 552,00 грн.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, скасувати арешт 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідач є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню з 01.10.2006 року, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідками, виданими Лівобережним ОУПФУ. Крім того, із Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №5894/р/26-53-08-0212 від 14.07.2016 року вбачається, що відповідач отримує тільки соціальну допомогу і ніяких доходів від здачі в оренду чи відчуження іншого майна не отримує.

Посилається, що позивачем у позовній заяві не зазначено, що у відповідача є інше майно, за рахунок якого остання може сплатити компенсацію позивачу. При цьому, самостійно позивачем і його представником суду доказів про наявність у власності відповідача іншого майна не надано.

Вказує, що довідка Форми №3 спростовує твердження представника позивача, що ОСОБА_2 має у своїй власності іншу квартиру в м. Києві, оскільки згідно вказаної довідки ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_1, а лише в ній зареєстрована.

Звертає увагу й на те, що судом першої інстанції не врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 року в справі №6-4цс14, та невірно застосований правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року в справі №6-2925цс15.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що власником 3/4 квартири є ОСОБА_2 і остання має змогу сплатити ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/4 спірної квартири.

Проте з таким висновком суду не можливо погодитися з огляду на таке.

За правилами ч. 3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. 05.05.2010 року та зареєстрованого в реєстрі за №11-713, належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1. (а.с. 9 т. 1)

18 травня 2010 року право приватної власності ОСОБА_4 на 1/4 частку квартири зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та записано у реєстрову книгу №д2044-5 за реєстровим №85.

До 29 травня 2012 року ОСОБА_2 належало 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, з яких: 1/2 частка - на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна Радянського району м. Києва 07.09.1994 року на підставі розпорядження від 06.09.1994 року №9504, 1/4 частка - на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 06.05.2010 року та зареєстрованого в реєстрі за №11-718. (а.с. 37-38 т. 1)

29 травня 2012 року ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_2 по довіреності, посвідченій 13.04.2012 року за реєстровим №3-235 Другою київською державною нотаріальною конторою (дарувальник), та ОСОБА_7 (обдаровувана) уклали Договір дарування частини квартири, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. та зареєстрований в реєстрі за №3-363. (а.с. 48-49)

Згідно п. 1, 10 Договору дарування дарувальник подарувала, а обдаровувана прийняла у дар належні дарувальнику 3/4 частини квартири АДРЕСА_1. Право власності на квартиру в обдаровуваної виникає з моменту прийняття дарунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частина друга статті 719 ЦК України передбачає, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У силу ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Правило ч. 1 ст. 722 ЦК є спеціальним, у тому числі і стосовно ч. 3 статті 334 ЦК. Це означає, що у разі дарування нерухомого майна, щодо якого передбачене нотаріальне посвідчення договору дарування, право власності у обдаровуваного виникає не з моменту нотаріального посвідчення договору, а з моменту прийняття обдаровуваним дарунка.

Так, у випадку прийняття обдаровуваним, належним чином оформленого, договору дарування нерухомого майна, вважається прийнятою і сама нерухома річ. Таким чином, прийняття обдаровуваним документів, що посвідчують право власності дарувальника на дарунок або ж документів, що посвідчують належність йому дарунку, а також символів дарунку (якими можуть бути ключі від квартири або автомобіля тощо), свідчать про прийняття обдаровуваною особою і самого дарунку.

Стосовно договорів дарування нерухомих речей не встановлено правило про їх державну реєстрацію. Тому момент укладення такого договору не може приурочуватись до моменту його державної реєстрації. Реєстрація права власності на нерухоме майно, отримане на підставі договору дарування, не впливає на визначення моменту виникнення в обдаровуваного права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з самого Договору дарування ОСОБА_7 прийняла у дар 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Наведене дає підстави вважати, що власником 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7

Крім того, у висновку старшого дільничного інспектора міліції 3-го відділу міліції з обслуговування мікрорайону «Нивки» Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Ферапонтова Р.П. від 12.11.2013 року зазначено, що в ході проведення перевірки було встановлено, що 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування частини квартири від 29.05.2012 року належать ОСОБА_7, яка була подарована їй ОСОБА_2 Як повідомила ОСОБА_7, що вона дійсно на даний час проживає за цією адресою разом з подругою та її хворою матір'ю. Крім цього, ОСОБА_7 повідомила, що ніяких особистих речей, що належать ОСОБА_4 в квартирі немає, за комунальні послуги остання не сплачує та за весь час особисто до неї з приводу надання доступу до належної їй частини квартири не зверталась. (а.с. 176 т. 1)

Отже, належним відповідачем у даній справі є саме ОСОБА_7, якій згідно Договору дарування належать 3/4 частки спірної квартири, а не ОСОБА_2, яка 29.05.2015 року через свого представника по довіреності ОСОБА_6 і подарувала цих 3/4 часток ОСОБА_7

ОСОБА_2 не надала суду допустимих та переконливих доказів, які б свідчили про те, що після укладення договору дарування квартира не перейшла у власність обдарованої ОСОБА_7

Отже, на наведене вище суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, заявленого до ОСОБА_2, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно із ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову, тому підлягають скасуванню заходи забезпечення позову у виді арешту, накладеного на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, за ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року.

Відповідно частин 3, 5 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як відповідач (апелянт) звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги (є інвалідом ІІ групи) і колегія суддів дійшла висновку про задоволення її апеляційної скарги, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_4 в дохід держави у розмірі 3 147,43 грн (2861,30 грн * 110% / 100 %)

Керуючись ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719, ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України, статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_4 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації за 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в розмірі 286 130 грн відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту, накладеного на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, за ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 147 грн 43 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва