Справа № 229/89/17
Провадження №2/229/327/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

третя особа: орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 01 серпня 1998 року по квітнень 2006 року. Має з відповідачем спільну дитину - неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за рішенням суду після розлучення мешкає разом з нею. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, судове рішення про сплату аліментів не виконує. Вона матеріально утримує дитину, піклується про стан її здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток. Для підвищення імунітету дитини, яка перебуває на обліку із захворюванням астма, страждає алергією, з метою оздоровлення дитини, її фізичного, духовного та морального розвиту вона регулярно вивозить дитину за кордон. Крім того, дівчинка навчається у ліцеї №293 м. Києва з поглибленим вивченням іноземної мови. Для підвищення рівня навчання та удосконалення знань учнів організовуються виїзди за межі України до інших держав.

Однак, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійснення позивачем заходів, спрямованих на покращення стану здоров'я дитини та її всебічний розвиток. Він не надає дозвіл на виїзд дитина за межі України. Жодних вагомих аргументів щодо відмови від надання дозволу відповідач не наводить.

Просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька до Туреччини, Єгипту, Румунії, Болгарії, Польщі, Угорщини, Франції, Сполучених Штатів Америки з 20 квітня 2017 року по 20 квітня 2018 року ;

надати їй або її офіційному представнику дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду чи супроводу дитини без дозволу батька.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення об'яви на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецького суду, оскільки відповідач зареєстрований на тимчасово окупованій території, з якою відсутнє поштове сполучення.

Суд вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі до 29 серпня 2006 року. Сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України".

Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3857-XII ), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Порядок в'їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави.

Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну.

Згідно ст. 2 Закону № 3857-XII документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в'їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в'їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (Стаття 3 Закону № 3857-XII).

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 , зі змінами і доповненнями на час виникнення спірних правовідносин ( далі - Правила) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Відповідно до ст.11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Позивачка зазначає, що має намір і можливість виїхати за межі України з дитиною, метою якого є всебічний розвиток і оздоровлення останньої, однак батько дитини, відповідач по справі не дає згоду на виїзд доньки за кордон, чим порушує її права.

Через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору дитини.

Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і зловживає своїми батьківськими правами, оскільки не забезпечує дитині повноцінного відпочинку, перешкоджаючи своїми діями повноцінному фізичному, моральному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку дитини. Дії відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушують його права, гарантовані міжнародним та національним законодавством.

Тому вимога позивача щодо надання дозволу на виїзд ОСОБА_3 за кордон без дозволу батька дитини підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача про надання їй або її офіційному представнику дозволу на оформлення проїзного документу для неповнолітньої дитини не може бути задоволена.

Згідно п. 1. Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, в редакції постанови чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім'я якої він оформлений, за кордоном і дає такій особі право на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Громадянин України, який через свої релігійні переконання відмовився від внесення інформації (у тому числі відцифрованих відбитків пальців рук) до безконтактного електронного носія, що імплантований до паспорту для виїзду за кордон, має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія (п.2. Порядку).

Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років (п. 3. Порядку).

Згідно п.9. Порядку до заяви-анкети вносяться такі відомості (персональні дані) про особу, на ім'я якої здійснюється оформлення паспорта для виїзду за кордон: відцифрований образ обличчя особи; унікальний номер запису в Реєстрі; прізвище, ім'я та по батькові; стать; дата народження; місце народження (держава, область, район/місто, селище/село); місце проживання із зазначенням адреси (найменування адміністративно-територіальної одиниці, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); серія, номер, дата видачі документа, на підставі якого оформлюється паспорт для виїзду за кордон; контактний телефон; дата заповнення заяви-анкети; відомості про відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук; підпис особи; відомості про законного представника особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку (прізвище, ім'я та по батькові, дата та місце народження); підпис керівника територіального органу або підрозділу ДМС, а в разі його відсутності - особи, яка виконує обов'язки керівника, або адміністратора центру надання адміністративних послуг, а в закордонній дипломатичній установі України - підпис консульської посадової особи; прізвище, підпис (із зазначенням дати) працівника територіального органу або підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов'язками покладено функції із здійснення передачі персональних даних фізичної особи, на ім'я якої оформлюються документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України, для їх перевірки, а в закордонній дипломатичній установі України - прізвище, підпис (із зазначенням дати) консульської посадової особи; номер оформленого паспорта для виїзду за кордон; прізвище, підпис (із зазначенням дати) працівника територіального органу або підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов'язками покладено функції з оформлення, видачі паспорта для виїзду за кордон (у тому числі отримання відцифрованих відбитків пальців рук), а в закордонній дипломатичній установі України - прізвище, підпис (із зазначенням дати) консульської посадової особи; підпис заявника із зазначенням дати отримання паспорта для виїзду за кордон.

Пунктом 20. Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється:

1) особі, яка досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі її особистої заяви-анкети;

2) особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства.

Для оформлення паспорта для виїзду за кордон особа подає:1) заяву-анкету; 2) паспорт громадянина України (для осіб, що досягли шістнадцятирічного віку та постійно проживають в Україні); 3) свідоцтво про народження (у разі оформлення вперше паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку); 4) відповідні документи, що підтверджують здійснення встановлених законодавством платежів, або оригінал і копію документа про звільнення від таких платежів; 5) заяву про відмову від внесення інформації (у тому числі відцифрованих відбитків пальців рук) до безконтактного електронного носія, що імплантований до паспорта для виїзду за кордон (у разі потреби). У разі оформлення паспорта особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, таку заяву від її імені подають батьки (якщо батьки не перебувають у шлюбі, - той з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачі, опікуни, піклувальники або інші представники чи представники закладів, які виконують функції опікунів чи піклувальників над цією особою. Заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства; 6) у разі оформлення паспорта особі, що не досягла дванадцятирічного віку, або особі, яка не може пересуватись самостійно у зв'язку із тривалим розладом здоров'я, що підтверджується відповідною довідкою лікувального закладу, може бути подано дві кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра та одну фотокартку розміром 10 х 15 сантиметрів для внесення відцифрованого зображення особи шляхом сканування (п. 22 Порядку).

У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку та проживає з одним із батьків, заявник разом з документами, зазначеними у пункті 22 цього Порядку, також подає оригінал або засвідчену в установленому порядку копію одного з таких документів: 1) свідоцтва про смерть другого з батьків; 2) рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; 3) рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; 4) рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; 5) довідки про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету, або у разі оформлення паспорта у закордонній дипломатичній установі України - іншого документа, що підтверджує таку реєстрацію; 6) оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (п. 23. Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи після розірвання шлюбу з відповідачем місце проживання доньки визначено разом з матір"ю. На даний час дитина проживає з матір"ю за адресою АДРЕСА_1.

Отже, у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа. А тому ніякої особистої згоди відповідача для оформлення документу для тимчасового виїзду (проїзного документу) неповнолітній ОСОБА_3 діючим законодавством не вимагається.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212 - 215, 223 -226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1, до Туреччини, Єгипту, Румунії, Болгарії, Польщі, Угорщини, Франції, Сполучених Штатів Америки в період з 20 квітня 2017року по 20 квітня 2018року.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Т.Л.Панова