Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5314/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2017 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2010 року по справі №1-20/10 по кримінальному обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України стягнуто на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. 21.04.2010 року він отримав виконавчий лист про примусове стягнення присуджених коштів, за яким Корольовським ВДВС 27.04.2010 року було відкрито виконавче провадження № 19031976. В подальшому, зазначене виконавче провадження було закінчено у звязку із повним фактичним його виконанням, про що винесено постанову 27.05.2017 року. У звязку із наведеним, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України просив стягнути на його користь із ОСОБА_2 неустойку за несплату коштів за рішенням суду за період із 26.03.2010 року по 25.05.2017 року у сумі 5263,12 грн., з яких 972, 18 грн. 3% річних, 4290,94 грн. інфляційні витрати, та стягнути 2000,00 грн. витрат за надання послуг адвоката.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначає, що після набрання вироком законної сили про стягнення суми моральної шкоди, у ОСОБА_2 перед ним виникло грошове зобовязання, яке боржник не виконував протягом 7 років. А відповідно до чинного законодавства, за невиконання грошового зобовязання він, як кредитор, має право на стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 545 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2010 року по справі №1-20/10 по кримінальному обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, останнього засуджено за ч.2 ст.187 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна та стягнуто на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 5-7).

За вказаним вироком суду 21.04.2010 року ОСОБА_1 Богунським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист №1-20/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 грн. (а.с. 10).

Постановою державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції від 27.04.2010 року було відкрито виконавче провадження № 19031976 за вказаним вище виконавчим листом (а.с. 8).

Постановою державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомир Головного територіального управління юстиції від 29.05.2017 року виконавче провадження №19031976 по стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000, 00 грн. закінчено на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження у звязку із фактичним виконанням рішення в повному обсязі (а.с. 11).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли деліктні правовідносини. Оскільки положення ч.2 ст. 625 ЦК України застосовуються лише до зобовязальних правовідносин, які виникли до рішення суду, яке є фактично підтвердженням таких відносин, а тому заявлені вимоги позивача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 2.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Враховуючи, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2010 року по справі №1-20/10 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 5000,00 грн., стягнута грошова сума на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок деліктних (недоговірних) правовідносин, що зазначене судове рішення перебувало на примусовому виконанні та виконано, а правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», тому підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли між сторонами по цій справі, відсутні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд незаконно відмовив йому у стягненні інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання не ґрунтуються на законі, оскільки на спірні правовідносини, які виникли під час виконання цього судового рішення, за яким стягнуто завдану моральну шкоду, норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не розповсюджується, а встановлений судовим рішенням розмір шкоди має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2017 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: