Справа № 199/8090/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23.01.2017 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Богун О.О.

при секретарі Гуменюк О.Т.

при участі представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у користування житлом, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у користування житлом, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що Рішенням суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 09.09.2011 за матірю позивача ОСОБА_6 було визнано право власності на ? частину від 18/30 частин домоволодіння №12 по вулиці Меліоративній у м. Дніпропетровську.

18/30 частин будинку, згідно технічного паспорту є квартира №1 двоквартирного будинку №12 по вул. меліоративній у м. Дніпропетровську.

Колишній чоловік матері позивача ОСОБА_6, відповідач по справі ОСОБА_2 також є власником ? частини зазначеної квартири №1та мешкає в квартирі з його теперішньою дружиною, відповідачкою ОСОБА_4 та його донькою від першого шлюбу ОСОБА_3.

Квартира, що знаходиться в спільній власності, неподільна, через малу житлову площу (16,1 кв.м.).

Враховуючи усі ці обставини, мати позивача ОСОБА_8 запропоновувала колишньому чоловіку ОСОБА_2 викупити її частину домоволодіння, або продати їй його частину. Однак, він відмовився, хоча має у власності ще одну квартиру за адресою АДРЕСА_1, яку здає в оренду. Не досягши домовленості з цього питання, мати позивача зареєструвала його у належній їй 1/2 частини квартири №1, так як і співвласник, Відповідач ОСОБА_2, зареєстрував свою доньку відповідачку ОСОБА_3 у належній йому 1/2 частину квартири №1, та вирішила вселитися, і користуватись своїм нерухомим майном.

Але, ОСОБА_2 і його донька ОСОБА_3, заподіяли ОСОБА_6 тілесні ушкодження, та викинули на вулицю привезені нею для вселення речі. Оскільки між ними виникли конфліктні відносини, і враховуючи те, що позивач з дружиною і двома дітьми мешкав у найманому житлі, планувалось, що в подальшому позивач та його сім'я буде користуватись належною його матері половиною квартири.

За позовом ОСОБА_6 судом ОСОБА_8 - Нижньодніпровського району 11.09.2013 року винесено рішення про усунення перешкод з боку співвласникка (Відповідачі) в користуванні її власністю, і стягнення з нього компенсацію за заподіяну моральну шкоду, та вселення ОСОБА_6 в належну їй 1/2 частину квартири. Вселення здійснював державний виконавець 11.04.2014 року. Однак, занесені до квартири меблі і побутову техніку, серед яких були і речі, належні позивачу, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знову викинули на вулицю. Того дня був сильний дощ, тому все майно було залито і пошкоджено. Деякі речі взагалі безслідно зникли. Головою квартального комітету № 18 ОСОБА_8 -Нижньодніпровського району був складений акт, яким підтверджені дані обставини. Через самоправні дії відповідачів, позивачу було заподіяно значну майнову шкоду. За фактом самоправства було відкрито кримінальне провадження. 21.05.2014 року державний виконавець повторно здійснив вселення, і співвласник підписав акт про вселення, та відповідачі знову самоправно викинули з квартири усі меблі і речі, пошкоджуючи, і фактично знищуючи майно позивача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2015 за позовом ОСОБА_6 було зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні власністю та стягнуто з них компенсацію за заподіяну ними моральну шкоду. Однак у тому судовому засіданні майнова шкода, заподіяна позивачу та його матері відповідачами предметом розгляду не була.

Отримавши рішення суду, позивач та його мати запропонували відповідачам компенсувати також і спричинену майнову шкоду, однак вони відмовилися. Коли позивач з матірю повідомили про намір звернутися до суду з позовом щодо відшкодування майнової шкоди, їх речі, меблі та побутова техніка взагалі безслідно зникли з подвіря спірного домоволодіння. за даним фактом було порушено кримінальне провадження.

В червні 2014 року дружина позивача, яка на той час була вагітною, разом з ОСОБА_6 прийшли до спірного будинку з метою взяти домову книгу для внесення змін, повязаних з реєстрацією сімї позивача і домовились с співвласником щодо нашого проживання. Однак надати домову книгу відповідачі відмовилися при цьому погрожували фізичною розправою. Через що позивач та його родина на теперішній час не зареєстровані в спірному домоволодінні.

За фактом не виконання Відповідачем ОСОБА_2 рішення суду про усунення перешкод в користуванні житлом від 11.09.2013 було порушено кримінальне провадження, але сам особисто не виконуючі судового рішення, ОСОБА_2 залучив до протиправних дій також інших відповідачів, які поводять себе навіть більш агресивно, ніж він і не реагують на пропозиції правоохоронних органів не чинити перешкод в користуванні власністю, через що було порушено кілька кримінальних проваджень щодо протиправних дій відповідачів. Позивач є інвалідом, і інших доходів, окрім пенсії, не має. Майновий збиток, спричинений позивачу внаслідок самоправних дій відповідачів, позивач вважає для себе вагомим і істотним.

Враховуючи незначний розмір пенсії позивача у розмірі 949 гривень, позивач не має можливості придбати втрачене через самоправство відповідачів майно, яке набувалось не за один рік, тому наполягає на відшкодуванні заподіяної майнової шкоди. Упродовж 2014 року позивач чотири рази знаходився у лікарні, і також, були потрібні гроші на запропоновану лікарями операцію, через що склався важкий матеріальний стан. При цьому, сім'я позивача з двома малолітніми дітьми була змушена наймати для проживання однокімнатну квартиру і сплачувати орендну плату. В той же час, сім'я відповідачів не законно користується належною матері позивача половиною квартири № 1, де зареєстрована, і відповідно, має право на проживання сім'я позивача. Більше того, Відповідачі самоправно захопили і другу половину двоквартирного АДРЕСА_2, яка рішенням Амур-Нижньодніпровського суду визнана відмерлою спадщиною і передана в комунальну власність міськвиконкому.

Через протиправні дії відповідачів пошкоджено, та зникло належне позивачу майно, а саме: крісло з велюровою оббивкою, вартістю 800 грн.; металева швецька стінка, вартістю 1000 грн.; акваріум з фігурним склом, вартістю 300 грн.; картина - гобелен, вартістю 800 грн.; м'яка декоративна іграшка - лев, вартістю 680 грн.; ковер 2x3 м. вартістю 2000 грн.; кухоний стилець, вартістю 250 грн.

Крім того, намагаючись здійснити свої законні права, позивач зазнав принижень з боку відповідачів і моральних страждань, що призвело до загострення хвороби, через що упродовж 2014 року він чотири рази знаходився у лікарні. Заподіяну позивачу відповідачами моральну шкоду він визначає в розмірі 15,000 гривень, а майнову шкоду у розмірі 5830 гривень.

На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимоги позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом за адресою вулиця Меліоративна, буд. 12, шляхом вселення в квартиру №1, ду ? частина належить його матері ОСОБА_6; зобовязати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні житлом, двором та надвірними спорудами; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача майнову шкоду у розмірі 5 830 грн. та моральну шкоду 15 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позову заперечували та просили у його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Суд, вислухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2011 за ОСОБА_6 визнано право власності на ? частину від 18/30 частин домоволодіння № 12 по вулиці Меліоративній в м. Дніпропетровську. Інша ? частина від 18/30 частин домоволодіння № 12 по вулиці Меліоративній в м. Дніпропетровську належить колишньому чоловіку позивача ОСОБА_2

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2013 позивача було вселено у належну їй ? частину від 18/30 частин домоволодіння №12 по вул. Меліоративній в м.Дніпропетровську та зобовязано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перепони у користуванні власністю та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності.

На підставі акту державного виконавця від 11.04.2014 ОСОБА_6 було вселено у належну їй ? частку від 18/30 частин домоволодіння №12 по вулиці Меліоративній у м. Дніпро (а.с.9).

Актом квартального комітету від 24.04.2014 було встановлено, що відповідачі чинять перешкоди ОСОБА_6 в користуванні її частиною вказаного домоволодіння.

Актом державного виконавця від 21.05.2014 встановлено, що боржником ОСОБА_2 у повному обсязі виконано рішення суду та вселено ОСОБА_6 в домоволодіння №12 по вулиці Меліоративній у м. Дніпро.

Однак відповідачі знову почали чинити перешкоди ОСОБА_6 у користуванні її власністю ? частиною від 18/30 домоволодіння №12 по вулиці Меліоративна в м. Дніпропетровську.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.03.2015 зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_6 перешкоди в користуванні її власністю ? частиною від 18/30 частин домоволодіння №12 по вулиці Меліоративна в м. Дніпропетровську та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності.

15 квітня 2014 року в спірне домоволодіння був зареєстрований син ОСОБА_6, позивач по справі ОСОБА_7, що підтверджується копією його паспорту (а.с.21).

Позивач ОСОБА_7 в позовній заяві зазначає, що був зареєстрований у спірному домоволодінні, як член сімї власника майна.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 3 Сімейного кодексу, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не проживає спільно з ОСОБА_6 яка є власником ? частин від 18/30 частин домоволодіння №12 по вулиці Меліоративна в м. Дніпропетровську, вони не пов'язані спільним побутом, не мають взаємні права та обов'язки, крім того позивач не є власником спірного домоволодіння.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, на момент звернення до суду повинно існувати порушення прав чи законних інтересів позивача.

Дана обставина є обов'язковою умовою для звернення до суду, як це передбачено ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України, відповідно до яких: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказів того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні домоволодінням, а також того, що в домоволодінні знаходяться речі саме позивача по справі суду не надано, тоді як відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин позову покладено саме на позивача.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 209, 212, 214-215, 218, 222 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у користування житлом, відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: