Справа № 750/9020/17
Провадження № 2/750/2337/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

20 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому просить стягнути з відповідача на його користь частину вартості від проданого автомобіля Ford Transit Connect, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, який є спільним майном подружжя, в сумі 61000 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що між бувшим подружжям існувала домовленість про те, що кошти від продажу автомобіля, який був спільним майном подружжя, будуть розподілені між сторонами в врахуванням інтересів двох дітей, а тому відповідач після продажу автомобіля перерахувала позивачу 30 000 грн. Крім того, представник відповідача просила відійти від засад рівності часток подружжя, посилаючись на те, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів і відмовити позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши позивача в якості свідка, допитавши свідка ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2017 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як зазначив позивач, у травні 2015 року він за отримані у борг кошти придбав автомобіль Ford Transit Connect, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_4 (а/с 14).

Позивач вказав, що 19 квітня 2017 року між ним та відповідачем було досягнуто домовленості щодо продажу даного автомобіля. Згідно домовленості відповідач мала залишити собі еквівалент 1000 доларів США 26000 грн., а решту коштів від продажу автомобіля віддати позивачу. На підтвердження даної домовленості 19 квітня 2017 року відповідачем було надано розписку (а/с 17).

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що надану позивачем в якості доказу розписку не вважає належним доказом і вказує, що між позивачем та відповідачем було багато домовленостей щодо поділу майна подружжя, але це питання вирішено не було. Востаннє в усному порядку сторони домовлялися, що кошти від продажу автомобіля будуть розподілені з урахуванням інтересів дітей, у звязку з чим відповідач перерахувала позивачу 30000 грн., отриманих від продажу автомобіля.

08 червня 2017 року ОСОБА_4 продала автомобіль Ford Transit Connect, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», що підтверджується заявою про приєднання до договору купівлі-продажу від 08 червня 2017 року та актом приймання-передання (а/с 15, 16).

Згідно п. 4 заяви про приєднання до договору купівлі-продажу від 08 червня 2017 року, продаж автомобіля вчиняється за вартістю 117000 грн.

Після сплати податків від продажу автомобіля на рахунок відповідача в ПАТ «А-Банк» 26.06.2017 було зараховано 109395 грн.

27.06.2017 на рахунок позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» зараховано 30 000 грн. (а.с.32)

Позивач зазначив, що дійсно від відповідача на його рахунок надійшли грошові кошти в загальній сумі 30000 грн., проте решту коштів відповідач йому не повернула.

З наведеного вище слідує та сторонами визнається, що автомобіль був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому він є спільним майном подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Частиною 2 ст. 369 Цивільного кодексу України визначено, що розпорядження майном, що є спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивач зазначає, що оскільки в нього залишилися непогашені боргові зобовязання, а тому просить суд відступити від засад рівності часток у майні подружжя та стягнути на його користь 61000 грн. від продажу автомобіля.

Як доказ позивач надав суду копію розписки від 18.05.2013, згідно якої вбачається, що ОСОБА_5 отримав від позивача 19500 грн. в рахунок оплати за автомобіль Ford Transit Connect, д.н.з СВ 9522 АЕ, всього за автомобіль має бути виплачено 58000 грн. до 31.12.2013.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 повідомив, що позивач на даний час має перед ним борг в сумі 38500 грн., проте вказаний свідок зазначив, що оригіналу розписки у нього немає, так як розписка знаходиться у позивача.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Оскільки зазначені позивачем обставини не є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя, а тому суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, поділивши між бувшим подружжям кошти, отримані від реалізації спільного майна подружжя, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 24697 грн. 50 коп., врахувавши, що від реалізації автомобіля відповідач отримала на свій банківський рахунок 109395 грн. (після сплати податків) та добровільно сплатила позивачу 30000 грн.

У звязку з частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору мають бути розподілені між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Відповідачу правову допомогу надавала адвокат ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги від 17.10.2017, згідно розрахунку суми гонорару та прибуткового касового ордеру №3 від 26.10.2017 ОСОБА_4 сплатила адвокату 1000 грн. за правову допомогу (а.с.26-28, 33, 34)

У звязку з частковим задоволенням позову відповідно до ст.137 ЦПК України з позивача на користь відповідача мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно до частини вимог, в задоволенні яких позивачу відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 65, 68-70, 71 Сімейного кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) 24697 грн. 50 коп. (двадцять чотири тисячі шістсот девяносто сім грн. 50 коп.).

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 259 грн. 14 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 595 грн. 10 коп. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя