Справа №560/241/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

представників позивача: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

представника третьої особи: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Дубровицька міська рада Рівненської області про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою з правом постійного безоплатного земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, у якому просить встановити порядок користування земельною ділянкою, виділеною рішенням Дубровицького місьвиконкому від 12 листопада 1985 року за №155 під спільний двір, будинок і льох (погреб) за адресою м.Дубровиця, вул.Нова, (бувш. 800-річчя),згідно кадастрового плану (виконавець ОСОБА_7) і має межі: зі сторони споруди ДН по ближчій стіні до другої споруди ДН (спільного погребу - льоху) 10,40, по межі з землею сусіда ОСОБА_8-222,68, по межізі сторони вул.Нова, 3- 11,91, зі сторони земельної ділянки відповідача - 15,79 х 1,78 х 8,82, а всього площею 0,0283 га пропорційно часткам в праві власності на домоволодіння між позивачем ОСОБА_6 (частка 48/100) та відповідачем ОСОБА_9 (частка 52/100) із встановленням постійного безоплатного земельного сервітуту. Для позивача право проходу і проїзду до своєї частини домоволодіння через частину дворової земельної ділянки відповідача. Для відповідача право проходу до належної їй частини погребу (льоху) через частину дворової земельної ділянки позивача. В ході розгляду справи, позивачем збільшено позовні вимоги та додатково просив, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Народного Суду Сарненського району Рівненської області від 03 березня 1982 року домоволодіння за адресою м. Дубровиця, вул. Нова,3, Рівненської області, розділено в натурі між попередніми власниками ОСОБА_10 та ОСОБА_11. ОСОБА_10 виділено в натурі частину приміщень частка 52/100 від загального домоволодіння, що складає приміщення І-1 коридор, І-2 кухня, 1-3 жила , 1/2 частина погребу, 1/2 частина сараю. ОСОБА_11 виділено в натурі частину приміщень частка 48/100 від загального домоволодіння , що складає приміщення 2-І коридор, 2-2 кухня, 2-3 жила,1/2 частина погрібу, 1/2 частина сараю В, туалет біля сараю В.

Рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради народних депутатів, земельну ділянку площею 1428 кв.м., на якій знаходиться житловий будинок по вул. 800- річчя, 3, розділено в такому порядку: - під спільний двір, будинок і льох (погріб), які знаходяться в дворі, виділити 298 кв.м.; ОСОБА_11 закріплено під город земельну ділянку площею 543 кв.м. із західної сторони. Всього (під город, двір, і надвірні будівлі) - 686 кв.м. ОСОБА_10 закріплено під огород земельну ділянку площею 587 кв.м. із східної сторони. Всього (під город, двір і надвірні будівлі) - 742 кв.м.

Позивач ОСОБА_6 на підставі Договору дарування від 11 листопада 1985 року є власником 48/100 частин домоволодіння, та землекористувачем тих земельних ділянок, якими користувалася ОСОБА_11, а відповідач ОСОБА_3 є власником 52/100 частин домоволодіння попереднього власника ОСОБА_10, а також землекористувачем тих земельних ділянок, якими користувався ОСОБА_10, у зв'язку з цим, позивач і відповідач є співвласниками домоволодіння за адресою м.Дубровиця Рівненської області, вул. Нова,3 (бувш. вул. 800 - річчя).

Вищевказані земельні ділянки не приватизовані, їх фактичні розміри визначені кадастровими планами, складеними фахівцями Дубровицького земельно - кадастрового бюро.

Проте, користування спільною дворовою земельною ділянкою між сторонами є складним, у зв'язку з чим виникають постійні непорозуміння. Вказана земельна ділянка розташована за Кадастровим планом земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Нова,3 має межі: зі сторони споруди ДН по ближчій стіні до другої споруди ДН (спільного погребу - льоху) - 10,40 , по межі з землею сусіда ОСОБА_8- 22,68, по межі зі сторони вул. Нова,3- 11,91, зі сторони земельної ділянки Відповідача - 15,79 х 1,78 х 8,82, а всього площею 0, 0283 га.

Вказані непорозуміння виникають в зв'язку з тим, що на частині дворової земельної ділянки, якою користується Позивач, розташований погріб (льох), який належить обом сторонам в рівних частках. По дворовій земельній ділянці, частиною якої користується Відповідач, розташований вхід (хвіртка і ворота), через які Позивач має прохід і проїзд до своєї частини будинку.

Позивач має бажання приватизувати земельні ділянки, якими користується, однак, проти цього заперечує Відповідач, відхиляючи пропозиції щодо поділу дворової земельної ділянки, складних з участю фахівців- землевпорядників. Відповідач також відхиляє пропозицію щодо встановлення обопільного земельного сервітуту, стверджуючи, що це не передбачено чинним законодавством. Одна з таких пропозицій викладена за Кадастровим планом земельної ділянки гр. ОСОБА_6, вул. Нова, 3/1, площа 0,0711 га, складеного фахівцем - геодезистом ОСОБА_12.

Для усунення спірних відносин між сторонами виникла необхідність встановлення порядку користування спільною дворовою земельною ділянкою з встановленням земельного сервітуту наступного змісту: для Позивача право проходу і проїзду до своєї частини домоволодіння через частину дворової земельної ділянки Відповідача, а для Відповідача право проходу до належної їй частини погребу (льоху) через частину дворової земельної ділянки Позивача.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задоволити із зазначених у ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову, оскільки у даному позові відсутній предмет спору. У випадку задоволення позовних вимог, будуть порушені її права. Виконаний кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_12 не відповідає фактичним дійсним межами земельних ділянок.

Представник відповідача ОСОБА_3 у задоволенні позову просив відмовити, оскільки за рішенням Народного Суду Сарненського району Рівненської області від 03 березня 1982 року позивач не реалізував своє право власності на земельну ділянку. При цьому чинний земельний кодекс вимагає укладення договору користування земельною ділянкою, який включає межі користування. Тому встановлення земельного скервітуту є обмеженням та є безпідставним.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Дубровицької міської ради Рівненської області ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні позову, оскільки територія, яка знаходиться біля будинку позивача та відповідача є загальноприбудинковою, а тому встановивти сервітут можливо буде тільки в тому випадку, якщо вказана земельна ділянка буде у приватній власності, тобто на підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав. Однак, в даному випадку предмет спору відсутній, так як встановити сервітут в даний момент неможливо. Частка у сторін виділена лише на житловий будинок, та немає підтвердження, яка земельна ділянка виділена під господарські будівлі, чи яка необхідна під її обслуговування. Рішення виконавчого комітету Дубровицької міської ради народних депутатів №159 від 12 листопада 1985 року "про розподіл земельної ділянки в м.Дубровиця по вул. 8000 річчя, не було виконано за старим законодавством, тому за новим Земельним Кодексом України вказане рішення не підлягає виконанню. При цьому у вказаному рішенні, вказана тільки умовна площа земельної ділянки, без опису її меж.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні прозову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Народного Суду Сарненського району Рівненської області від 03 березня 1982 року спадкове майно розділено наступним чином: на користь ОСОБА_10 виділено, частину домоволодіння, розташованого в м.Дубровиця, по вулиці Нова, 3, Рівненської області, що складає 52/100 від загального домоволодіння та складається із І-І коридор, І-2 кухня, 1-3 жила, 1/2 частина погребу, 1/2 частина сараю; на користь ОСОБА_11 виділено частину приміщення розташованого в м.Дуровиця, по вулиці Нова, 3, (бувша 800-річчя) Рівненської області, що складає 48/100 від загального домоволодіння та складається із 2-І коридор, 2-2 кухня, 2-3 жила, 1/2 частина погрібу, 1/2 частина сараю В, туалет біля сараю В (а.с.6).

Рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради народних депутатів №159 від 12 листопада 1985 року, земельну ділянку площею 1428 кв.м. на якій знаходиться житловий будинок по вул. 800- річчя, 3, розділено в такому порядку: - під спільний двір, будинок і льох, які знаходяться в дворі, виділено 298 кв.м.; ОСОБА_11 закріплено під город земельну ділянку площею 543 кв.м. із західної сторони. Всього (під город, двір, і надвірні будівлі) - 686 кв.м.; ОСОБА_10 закріплено під огород земельну ділянку площею 587 кв.м. із східної сторони. Всього (під город, двір і надвірні будівлі) - 742 кв.м.; зобов'язано ОСОБА_11 і ОСОБА_10 виготовити генеральні плани в техінвентбюро (а.с.8).

Відповідно до Договору дарування від 11 листопада 1985 року, ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_6 48/100 частини жилого, шлакобетонного будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Дубровиця, по вулиці 800-річчя Дубровиці, 3 та складається в цілому з 21,5 кв.м. житлової площі і знаходиться на земельному участку міськфонду. До житлового будинку примикають надвірні будівлі: Б-хлів, В-хлів, ПГ/В-льох, Г-вбиральня, м-пліт., які належать ОСОБА_11 на підставі оприділення судової колегії по цивільним справах Ровенського областного суду від 29.03.1982 року та зареєстрованого в Ровенському інвентарбюро під реєстровим №7-53-І300 (а.с.22).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70524260 від 14.10.2016 року, вбачається, що позивач ОСОБА_6 Георгієвич є власником квартири №1 загальною площею 24,1, житлова площа 9,7 кв.м. за адресою: м.Дубровиця,вул. Нова, 3 (бувша 800-річчя) (а.с.10).

Як вже було зазначено судом 12 листопада 1985 року виконавчим комітетом Дубровицької міської ради народних депутатів було прийнято рішення №159 від "про розподіл земельної ділянки в м.Дубровиця по вул. 800 річчя".

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Отож, після прийняття Дубровицькою міською радою народних депутатів рішення №159 "про розподіл земельної ділянки в м.Дубровиця по вул. 800-річчя, власникам земельних ділянок, необхідно було у втановленому порядку оформити право власності на земельні ділянки, що, як встановлено судом, зроблено не було.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач та відповідач є співвланиками житлового будинку по вулиці Нова, 3, в м.Дубровиця Рівненської області. При цьому, земельна ділянка, яка знаходиться біля будинку позивача та відповідача є загальноприбудинковою, частка у сторін виділена лише на житловий будинок, і даних, яка частка виділена під господарські будівлі, чи яка необхідна під її обслуговування в матеріалах справи відсутні. При цьому у рішенні від 12.11.1985 року вказана тільки умовна площа земельних ділянок та в якій частині дана земельна ділянка розміщена.

Згідно із ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 вказаного кодексу передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, як право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути.

За приписами ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Таким чином, сервітут це право обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном сервітуту.

Системний аналіз зазначених вище зазначених правових норм дає підстави для висновку, що сутність права на чужу річ полягає у встановленні спеціального режиму щодо речі та наданні володільцю цього майна особливого статусу щодо користування ним. При цьому, таке користування завжди повинно бути за своїм обсягом меншим, ніж залишкове користування власника обслуговуючої речі.

Згідно ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Частиною 9 ст.79-1 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Однак, судом достовірно встановлено, що на час пред'явлення ОСОБА_6 позову про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою з правом постійного безоплатного земельного сервітуту, ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_6 не є власниками земельних ділянок, а тому пред'явлення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 є передчасним, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Разом із тим, оскільки в задоволенні позову, судом відмовлено, тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., відповідно до квитанції №030761 від 10.02.2017 р. (а.с.53), які позивач просив стягнути з відповідача також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Дубровицька міська рада Рівненської області про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою з правом постійного безоплатного земельного сервітуту - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_13