РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15429/16-ц

Провадження № 2-о/643/60/17

14.03.2017 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Поліщук Т.В.,

за участі секретаря Тугайбей В.В.,

представника зацікавленої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2, зацікавлені особи Московський відділ державної міграційної служби м. Харкова про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернуся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 01.07.1989 до 24.08.1991.

В обґрунтування заяви зазначив, що він народився 03 серпня 1946р. в м. Красноводськ на території колишнього СРСР. Після закінчення воєнного училища проходив службу в різних воїнських частинах СРСР. Перед розпадом Радянського Союзу працював викладачем кафедри №12 Іркутського воєнного авіаційного інженерного училища ім..50-річчя ВЛКСМ. Згідно наказу Міністра оборони СРСР від 25.02.1988 № 0078 Іркутське ВАІУ передано у склад 23 повітряної армії, в звязку з чим 12.11.1990 був офіційно переведений на викладацьку роботу в Харківське вище воєнне авіаційне інженерне училище. Після переводу в м. Харків в 1989 році заявник перевіз в м. Харків свою сімю. З 1 липня 1989р. він проходив службу на території України, постійно мешкає в м. Харкові. В звязку з тим , що ОСОБА_2 був військовим у нього не було загальногромадянського паспорту громадянина СРСР, однак згідно з законом він мав військовий квиток. Для легалізації свого проживання на території України в березні 2013 року заявник отримав посвідку про тимчасове проживання на території України. На теперішній час він не має громадянства України, однак бажає його отримати, оскільки 17 років постійно мешкає в м. Харкові зі своєю сімєю та має намір проживати на території України в подальшому. Встановлення вищевказаного факту надасть йому можливість отримати паспорт громадянина України.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення вимог заявника не заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2І народився 03.08.1946 в м. Красноводськ на території колишнього СРСР. (а.с.4).

Із послужного списку Міністерства оборони СРСР вбачається, що ОСОБА_2 з 1989 року проходив службу в Харківському вищому воєнному авіаційному інженерному училищі. (а.с.5-7).

Згідно архівного витягу Державного архіву Міністерства оборони України 1993 році в звязку з хворобою звільнений у запас (а.с. 10).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» N 2235-III від 18 січня 2001 року, і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений уст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України.

З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.60, 209, 212-215, 256, 259, 273 ЦПК України, суд, -,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України з 01 липня 1989 року по 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Поліщук Т.В.