Справа №473/3604/16-ц 11.01.2017 11.01.2017
Справа № 473/3604/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Висоцька Г.А.
Провадження № 22ц/784/269/17 Доповідач апеляційної інстанції - Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Бондаренко Т.З.,

Суддів:КрамаренкоТ.В.,БазовкіноїТ.М., із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: ОСОБА_4, як представника відповідачки ОСОБА_5, та представника позивача ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» Косогова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві виділені матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 грудня 2016 року, ухвалену за заявою

Відкритого акціонерного товариства «Вознесенський спецагропромтранс» про забезпечення пред'явленого ним позову до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та скасування державної реєстрації транспортного засобу,-

В С Т А Н О В И Л А:

2 грудня 2016 року ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації транспортного засобу.

Одночасно з позовом ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» надано заяву про забезпечення позову, в якій просив в порядку ст.ст.151,152 ЦПК України вжити заходів забезпечення позову, а саме накласти арешт на автомобіль РУТА 20 , реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, білого кольору тип-автобус, номер шасі (кузову,рами) НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 який зареєстровано за ОСОБА_5 26 листопада 2015 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 грудня 2016 року заяву ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль РУТА 20, реєстраційний НОМЕР_5, 2008 року випуску, білого кольору тип-автобус, номер шасі (кузову,рами) НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 який зареєстровано за ОСОБА_5, 26 листопада 2015 року та заборонено розпоряджатися вказаним автомобілем.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Послалася на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції повинен був брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Однак суд першої інстанції взяв до уваги лише інтереси позивача, не навівши дані про встановлені судом обставини та не надавши їм відповідної юридичної оцінки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із співмірності заявлених вимог, а також з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, забороною вчиняти певні дії.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, що надійшли до суду апеляційної інстанції, між сторонами виник реальний спір щодо майна, що є об'єктом спірного права власності.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

В оскаржуваній ухвалі, районний суд вірно зазначив, про необхідність застосування забезпечення позову, з метою забезпечення єфективного судового захисту, а також про те, що накладення арешту на автомобіль, який є предметом заявленого судового спору, є співмірним заходом та не порушує права його учасників, а лише є необхідною умовою гарантування уникнення утруднення або неможливості виконання судового рішення.

За такого доводи апеляційної скарги про безпідставність задоволення заяви про забезпечення позову є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки заборона розпоряджатися, а саме відчужувати автомобіль, є тимчасовою, а тому не є такою, що порушує права власника, а є лише обмежувальним заходом встановленим законом, та необхідним для вирішення судового спору.

Використання спірного автомобіля ТОВ «Митан» на підставі тимчасового реєстраційного талону, на що посилався представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції, не є перешкодою для забезпечення позову, а тому вказаний довід не може бути прийнятий до уваги.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 грудня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко