УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви

про видачу судового наказу

13.01.2017 року Провадження №2-н/425/6/17

Справа №425/74/17

місто Рубіжне Луганської області

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Мирошникова О.Ш., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати з ОСОБА_2 підприємства «Ювелірна фірма «Лагно», -

встановив:

12 січня 2017 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати з ОСОБА_2 підприємства «Ювелірна фірма «Лагно» за період з 01.03.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 12000,00 гривень, з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року в розмірі 8400,00 гривень та середній заробіток за час незаконної затримки розрахунку по заробітній платі з 01.08.2016 року по 31.12.2016 року в розмірі 6000,00 гривень.

В заяві про видачу судового наказу заявник зазначив, що неодноразово звертався до ОСОБА_2 підприємства «Ювелірна фірма «Лагно» з питання отримання довідки про розмір заборгованості по заробітній платі та належного йому екземпляру трудової угоди, але безрезультатно.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, вважає, що в прийнятті заяви ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви та поданих документів вбачається спір про право.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

У пункті 12 зазначеної Постанови вказано, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 367 ЦПК України судовий наказ про виплату заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, а згідно з частиною другою цієї статті суд має право допустити негайне виконання судового наказу в разі стягнення всієї суми заборгованості із заробітної плати.

Відповідно ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Так із документів доданих до заяви вбачається, що заявник надав суду докази його перебування певний час у трудових відносинах із ОСОБА_2 підприємством «Ювелірна фірма «Лагно» з 12.08.2013 року до 10.03.2015 року, але жодних належно оформлених документів, які б свідчили про перебування заявника у трудових відносинах з вказаним підприємством з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року не надано.

Також, заявником не додано до заяви будь-якого належно оформленого документу, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати боржником ОСОБА_2 підприємством «Ювелірна фірма «Лагно» у сумі 26400,00 гривень.

Отже, відсутність зазначених вище документів, які підтверджують субєктивне право у заявника та виникнення у нього права вимоги до боржника, свідчать про наявність спору про право.

За таких обставин, суддя вважає, що з цієї заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право, тому відповідно п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України слід відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу.

На виконання вимог, передбачених ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суддя розяснює заявнику наслідки відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу, зазначені у ч. 2 ст. 101 ЦПК України відповідно до якої відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою та заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Керуючись ст. ст. 100, 101, 209, 210 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати з ОСОБА_2 підприємства «Ювелірна фірма «Лагно».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ш. Мирошникова