Номер провадження: 22-ц/785/8188/17
Номер справи місцевого суду: 522/4205/14-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що вонаперебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.08.1997 року. Однак спільне життя у неї з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства.

Також позивачка зазначила, що за час шлюбу подружжя набуло спільне майно, яке підлягає поділу, в звязку з чим просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину вартості від продажу автомобіля марки Тойота Камрі, державний номер НОМЕР_1 2002, яка складає 115 500 грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину вартості автомобіля марки Форд «Фокус», державний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, яка складає 105 133 грн.

Сторони в судове засідання не зявилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуєване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими, з тих підстав, що спірний автомобіль «Форд» знаходиться фактично у позивачки, яким вона користується, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки вартості 1/2 цього автомобілю, а спірний автомобілю «Тойота» марки «Камрі» д/з ВН 7715 АТ 2002 року випуску, сторонам не належить в звязку з тим що було відчужене на час звернення позивачки з позовом.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Як передбачено ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_2, 01 серпня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6 т. 1).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України, встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано, та встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно проживали та вели спільне господарство до квітня 2008 року.

В період шлюбу в 2004 році сторони придбали автомобіль марки «Ford» модель - Focus, державний номер НОМЕР_3, 2001 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.7 т. 1).

Згідно зі звітом про оцінку транспортного засобу «Ford» модель - Focus, державний номер НОМЕР_3, 2001 року випуску, від 04 грудня 2017 року, ринкова вартість автомобіля «Ford» модель - Focus, державний номер НОМЕР_3, 2001 року випуску на дату оцінки складає 98 300 гривен (а.с. 26-49 т. 2).

Також під час шлюбу подружжям був придбаний автомобіль Toyta Camy, д/з ВН 7715 АТ 2002 року випуску, який було зареєстроване на імя ОСОБА_3, та який 30.08.2012 року був знятий з обліку для реалізації (а.с. 61 т. 1).

Згідно зі звітом про оцінку транспортного засобу Toyta Camy, 2002 року випуску, від 23 червня 2016 року, середня ринкова вартість автомобіля Toyta Camy, 2002 року випуску на дату оцінки складає 231 050 грн. (а.с. 189-194 т. 1).

Відповіідно до ст.ст.70,71 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні. А тому присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

При цьому присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Як передбачено ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що спірні автомобілі були придбані під час шлюбу сторін та були зареєстровані за ОСОБА_3

Автомобіль марки «Ford» модель - Focus, державний номер НОМЕР_3, 2001 року випуску, знаходиться у третьої особи, про що сторони не заперечують, а також відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, який є сином позивачки з позовом про витребування з чужого незаконного володіння спірного автомобіля марки «Ford» модель Focus (а.с. 48-50 т. 2).

Автомобіль «Тойота» марки «Камрі» д/з ВН 7715 АТ 2002 року був зареєстрований за ОСОБА_3 до 30 серпня 2012 року, а потім був знятий з обліку.

Шлюбні відносини сторони припинили у квітні 2008 року, що встановлено рішенням суду.

За таких підстав, колегія суддів дійшла до висновку про те, що автомобілі були придбані під час шлюбу та є спільним майном подружжя, а тому у відповідності до вартості автомобілів, кожному з подружжя належить по 1/2 частки вартості ( 983006:2 = 49150; 231050:2 = 115525 гривень).

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України № 6-55цс13 від 19 червня 2013 року.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У судовому засіданні ОСОБА_3 було розяснено його право на звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи, якщо він не погоджується з вартістю встановленою у звітах, але відповідач відмовився від такого клопотання, та погодився з висновками про вартість автомобілів, які містяться в матеріалах справи (а.с. 189-194 т. 1, а.с. 48-50 т. 2 ).

Крім того, за розясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано доказів та не доведено факту, що автомобіль Toyta Camy, д/з ВН 7715 АТ, 2002 року випуску було відчужено саме за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачем належним чином не спростовано презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України) та в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України) і не надав суду будь-яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме за волею і в інтересах сім'ї, що є його процесуальними обов'язками відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що спірні автомобілі були придбані під час шлюбу та були зареєстровані за ОСОБА_3

За таких підстав, колегія суддів дійшла до висновку про те, що автомобілі були придбані під час шлюбу, а тому суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частки вартості спірних автомобілів.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

1/2 вартість спільного майна, а саме 1/2вартості автомобіля Тойота «Камрі», д.н. НОМЕР_4, 2002 року випуску, яка складає 115 500 гривень та 1/2 вартості автомобіля Форд «Фокус», д.н. НОМЕР_3, 2004 року випуску, яка складає 49500 гривень, а всього 164 650 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його оголошення та може бути скаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець