28.02.2017 Єдиний унікальний номер 205/5890/16-ц
справа № 2/205/1298/17
28 лютого 2017 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Ленінський РВ в м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
Позивач 02 серпня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа Ленінський РВ в м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником домоволодіння № 55 по вул. Колгоспній в м. Дніпрі. В зазначеному домоволодінні зареєстрований відповідач (онук позивача), який в ньому не проживає з квітня 2004 року.
Позивач просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням № 55 по вул. Колгоспній в м. Дніпрі та зняти відповідача з реєстрації.
Позивач у своїй заяві від 28 лютого 2017 року просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило.
На підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.
Представник Ленінського РВ в м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що домоволодіння № 55 по вул. Колгоспній в м. Дніпрі належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 08 грудня 1992 року, виданого виконкомом Таромської селищної ради народних депутатів на підставі рішення № 175/3 від 19 листопада 1992 року (а.с. 8).
У вищезазначеному домоволодінні зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 (дружина власника), ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 (онук власника), ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17-19).
Відповідач у вищезазначеному домоволодінні не мешкає з квітня 2004 року, що підтверджується актом та довідкою квартального комітету № 2 Ленінського району м. Дніпропетровська від 25.07.2016 року (а.с. 6, 7).
Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
За змістом ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ч. 3 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що реєстрація відповідача у домоволодінні № 55 по вул. Колгоспній в м. Дніпрі порушує права позивача, як його власника, відповідач за зазначеною адресою не проживає з квітня 2004 року, тобто понад один рік, а, отже, є достатні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
На підставі ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
ОСОБА_1 згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 6-7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 72, 150 ЖК України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 379, 382, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-61, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Ленінський РВ в м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні домоволодінням № 55 по вул. Колгоспній в м. Дніпрі шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування домоволодінням № 55 по вул. Колгоспній в м. Дніпрі, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя Н.В. Басова