АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/180/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБабенка В. М., Карпенко О. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики ,-

в с т а н о в и л а :

28 вересня 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики, посилаючись на те, що 25 червня 2014 року до неї звернувся ОСОБА_6 з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 3 000 доларів США за умови повернення їх в термін до 26 жовтня 2014 року. За таких умов вони уклали договір позики, а на підтвердження передачі грошей за цим договором ОСОБА_6 власноручно під договором написав, що отримав готівкою вищезазначену суму до підписання договору.

Позивач ОСОБА_7 вказує в позові, що в передбачений договором позики строк відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання не виконав, гроші не повернув, на неодноразові прохання повернути гроші він не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає.

Згідно довідки ПриватБанку офіційний курс НБУ станом на 28 вересня 2016 року складав 25,829474 грн. за долар США. Таким чином, сума позики в розмірі 3 000 доларів США станом на 28 вересня 2016 року складає 77 488,42 грн.

Сума процентів за користування коштами в сумі 77 488,42 грн. за період з 27 жовтня 2014 року по 28 вересня 2016 року складає 32 474,04 грн.

ОСОБА_7 вказує в позові, що несплата відповідачем суми боргу протягом строку повернення, зазначеному в договорі, є простроченням виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач посилається, що за користування коштами в сумі 77 488,42 грн. за період з 27 жовтня 2014 року по 28 вересня 2016 року, 3 % річних складає 4 477,34 грн.

Позивач ОСОБА_7 просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь кошти в сумі 77 488,42 грн. за договором позики від 25 червня 2014 року; проценти за користування коштами - 32 474,04 грн. ; 3% річних - 4 477,34 грн.; а також судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 25 червня 2014 року: основний борг в розмірі 77 488 грн. 42 коп., проценти за користування коштами в розмірі 32 474 грн. 04 коп., 3% річних в розмірі 4 477 грн. 34 коп., витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 500 грн. 00 коп., а всього 114 939 грн. 80 коп.

Судові витрати - судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 1 144 грн. 40 коп. компенсовано ОСОБА_7 за рахунок Держаного бюджету України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 оскаржив рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. ОСОБА_6 зазначає, що судом відмовлено викликати свідка, який міг би підтвердити передачу коштів в рахунок погашення боргу. Просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника позивача, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт погашення боргу, а наведені позивачем розрахунки щодо сплати 3% річних та процентів за користування коштами сумнівів не викликають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору позики від 25 червня 2014 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 в борг грошові кошти в сумі 3 000 доларів США строком до 26 жовтня 2014 року (а. с. 9).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції викладеної у Постанові № 6-63 цс13 «Про стягнення боргу за договором позики» Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року та № 6-50цс16 від 24 лютого 2016 року, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Доводи апелянта про те, що факт передачі коштів може підтвердити свідок ОСОБА_8 в рахунок погашення боргу не можуть бути взяті до уваги, оскільки даний свідок не давав жодних пояснень в суді, і пояснення свідка не можуть вплинути на висновки суду про повернення суми боргу за відсутності належних та допустимих письмових доказів про повне виконання умов договору позики.

За змістом пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, що повернення коштів не може підтверджуватись показами свідків.

Крім того, за наявності договору позики у позивача, яка не визнає, що відповідачем ОСОБА_6 повернута сума боргу та відсутності будь - яких доказів про повернення суми боргу відповідачем, доводи апелянта є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки не спростовують висновків суду про стягнення суми боргу з відповідача на користь позивача.

Посилання апелянта, що він звернувся до правоохоронних органів, прокуратури із заявою про порушення кримінальної справи за фактом вчинення шахрайства та надав аудіо фіксацію розмов не є достатнім, оскільки слідство не закінчено і рішення по даній заяві не прийнято, вина осіб у вчиненні протиправних дій не доведена, тому за таких обставин не доведено та не встановлено , що відповідач повернув повністю суму коштів, які брав у борг, як стверджує відповідач. Отже, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інших доказів, які б свідчили про повне або часткове повернення суми позики чи вчинення відповідачем інших дій, що підтверджує повернення чи відсутність боргу або іншого обов'язку матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надані в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до квитанції № б/н від 10 січня 2017 року адвокат Баркар А.З. надав послуги у цивільній справі на боці позивача про стягнення боргу на суму 500,00 грн.

За таких обставин, відповідно до ст. 84 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 500,00 грн. за послуги адвоката.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :