Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 408/2151/17-ц
Провадження № 22ц/782/735/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів Орлова І.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

прокурора Лебединського П.В.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Луганської області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року в справі за позовом Заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 сільської ради Біловодського району Луганської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

встановив

11 травня 2017 року Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення 14726,30 грн. незаконно отриманих грошових коштів внаслідок вчинення адміністрнативного корупційного правопорушення з ОСОБА_3, який є сільським головою ОСОБА_4 сільської ради Біловодського району Луганської області.

В обгрунтування позову зазначено, що перебуваючи на посаді сільського голови, відповідач своїими розпорядженнями нараховував собі премію та самостійно визначав її розмір, тим самим спричинив держави в особі ОСОБА_4 сільської ради Біловодського району Луганської області збитки у розмірі 14 726,30 грн., які складаються з розміру незаконно отрниманої премії за період з 20 травня по 21 грудня 2015 року.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Перший заступник прокурора Луганської області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволеня позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 сільської ради Біловодського району Луганської області та відповідач просили відхилити апреляційну скаргу.

Перервіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення лише тільки з формальних міркувань.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повному обсязі відповідає.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджені письмовими доказами та визнаються сторонами.

Відповідач ОСОБА_3 обраний головою ОСОБА_4 сільської ради на підставі рішення двадцять пятої сесії шостого скликання ОСОБА_4 сільської ради від 17 червня 2013 року № 25/2.

Положенням про преміювання робітників виконавчого апарату ОСОБА_4 сільської ради, затвердженим рішенням тридцять шостої сесії шостого скликання ОСОБА_4 сільської ради від 19 січня 2015 року № 36/5, передбачено преміювання сільського голови щомісячно у розмірі до 100% посадового окладу, в залежності від особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних та професійних свят, ювілейних дат, в обсягах фонду заробітної плати.

В період з 20 травня по 21 грудня 2015 року включно сільським головою ОСОБА_3 видано вісім розпоряджень про преміювання про призначення собі премії:

20 травня 2015 року № 25/04-02 - в розмірі 50%, на підставі якого згідно розрахунково-платіжної відомості за травень 2015 року отримав премію в розмірі 1163,00 грн.,

24 червня 2015 року № 31/04 - в розмірі 30%, на підставі якого згідно розрахунково-платіжної відомості за червень 2015 року отримав премію в розмірі 697,80 грн.,

22 липня 2015 року № 36/04-02 - в розмірі 80%, на підставі якого згідно розрахунково-платіжної відомості за липень 2015 року отримав премію в розмірі 974,40 грн.,

21 серпня 2015 року № 45/04-02 - в розмірі 80%, на підставі якого згідно розрахунково-платіжної відомості за серпень 2015 року отримав премію в розмірі 1860,80 грн.,

22 вересня 2015 року № 46/04-02 - в розмірі 50%, на підставі якого згідно розрахунково-платіжної відомості за вересень 2015 року отримав премію в розмірі 1163,00 грн.,

22 жовтня 2015 року № 51/04-02 - в розмірі 80%, на підставі якого згідно розрахунково-платіжної відомості за жовтень 2015 року отримав премію в розмірі 886,10 грн.,

25 листопада 2015 № 61/04-02 - в розмірі 80%, на підставі якого згідно розрахунково-платіжної відомості за листопад 2015 року отримав премію в розмірі 1860,80 грн.,

21 грудня 2015 року № 64/04-02,63/04-02 - в розмірі 100% , на підставі якого згідно розрахунково- платіжної відомості за грудень 2015 року отримав премію в розмірі 2326,00 грн., з врахуванням преміювання до дня самоврядування в розмірі 1378,00 грн.

Всі вищевказані розпорядження сільського голови були затверджені рішеннями сесії ОСОБА_4 сільської ради: від 15 липня 2015 року №38/3, від 21 серпня 2015 року №40/4, від 09 жовтня 2015 року №41/3, 09 листопада 2015 року №43/3, від 26 лютого 2016 року №3/3.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 11 липня 2016 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він, перебуваючи на посаді сільського голови, у травні-грудні 2015 року своїми розпорядженнями самостійно призначив та визначив розмір своєї премії, які йому виплачувались, а після виплати затверджувались на сесії ОСОБА_4 сільської ради.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що одного тільки факту притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення недостатньо для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди. Для застосування до правовідносин сторін правила статті 1167 Цивільного кодексу України про відшкодування майнової шкоди необхідно встановити, що шкода є безпосереднім наслідком протиправної поведінки (дії або бездіяльності). Не повідомлення про конфлікт інтересів не може створювати юридичних наслідків у вигляді відшкодуванні шкоди, якщо заробітна плата (її складові) були отримані на законних підставах.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають правильно застосованим нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Разом з тим апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги та звертає увагу на допущену судом першої інстанції формальну помилку, яка не призвела до неправильного вирішення справи, але невірно відображає підставу притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Зокрема, суд не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_3 був визнаний винним у порушенні вимоги частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки приймав рішення (розпорядження) про своє преміювання в умовах реального конфлікту інтересів (натомість суд помилково вказав, що суть правопорушення полягала у не повідомленні ОСОБА_3 про реальний конфлікт інтересів).

Що стосується загального висновку суду про відсутність підстав для застосування до правовідносин сторін норм матеріального права, які регулюють делікті правовідношення (статті 1166, 1167 Цивільного кодексу України), цей висновок є правильним, оскільки в судовому засіданні не було встановлено фактів, які можуть бути підставою для покладання на відповідача обовязку відшкодувати завдану майнову шкоду, а також не встановлену факту завдання шкоди.

За змістом вищезазначених норм права для покладання на особу відповідальності за заподіяння шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Позивач вважає шкодою, завданою територіальній громаді, отриману відповідачем премію. Підставою для такої відповідальності прокурор зазначає вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією.

Однак, під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності суд не встановлював факту завдання шкоди та розміру завданої шкоди, оскільки це не впливало на кваліфікацію правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 У звязку з цим є правильним висновок суду про те, що притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не є самостійною підставою для стягнення шкоди. А надавати правову оцінку правомірності (законності) виданих відповідачем розпоряджень про преміювання, а також правомірності (законності) дій відповідача як розпорядника бюджетних коштів під час розгляду цивільної справи суд не вправі, оскільки такі висновки можуть бути зроблені в порядку адміністративного судочинства, однак рішення щодо правомірності розпоряджень про преміювання судом не приймалось.

Окремо апеляційний суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» премія є складовою частиною заробітної плати. Тобто, крім владних повноважень, яким наділений відповідач ОСОБА_3 як посадова особа сільської ради, правовідношення між ним та сільрадою регулюються трудовим законодавством. Як встановлено судом, премія була виплачена ОСОБА_3 з фонду заробітної плати, який затверджується ОСОБА_4 сільською радою щорічно. За вказаних обставин відсутні підстави вважати, що виплатою премії сільському голові була завдана шкода територіальній громаді.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про необґрунтованість позову та не дають підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 1 статті, 307, статтями 308, 313-316, 319, 323-325, 327 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Луганської області відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Орлов І.В.

ОСОБА_5