Провадження №2/523/4440/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

при секретарі Мамренко Г.Г.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою ,

Установив:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з останньої борг за договором позики в розмірі 437168 грн. 50 коп., 3% річних - 39381, 10 грн., а також сплачений сужовий збір у загальному розмірі 5085 грн. 49 коп.

Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем укладений договір позики і за цим договором позивач передала ОСОБА_2 15000 EUR, під розписку. Сторони погодились з поверненням коштів до 20.05.2012 року та обумовили в розписці можливість пролонгації дії договору. Про отримання цих коштів 20 травня 2011 року відповідачем була написана розписка.

На час подання позову до суду, відповідач борг за розпискою не сплатив, свідомо ухиляється від сплати належних позивачеві коштів, що і стало причиною звернення до суду із зазначеним позовом.

В судове засідання зявився представник відповідача та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

В матеріалах цивільної справи міститься ксерокопія розписки, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 15000 EUR, та зобовязалась повернути зазначені кошти до 20.05.2012 року. (а.с. 17).

Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною першою статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Одним із видів доказів, згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України є письмові докази.

Відповідно до ч. ст. 64 ЦПК України, письмові докази як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Аналіз ст. 64 ЦПК у сукупності із положеннями ст. 138 ЦПК України вказує на те, що копія документа може бути засвідчена суддею. Обставини даної справи, а саме факт позики, сума позики та суб'єкти правовідносин, може підтверджуватись лише оригіналом розписки, і такий документ повинен бути наданий суду і ним досліджений.

Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки єдиним доказом у даній справі є розписка, ксерокопія якої надана суду, однак не надано оригінал розписки для огляду в судовому засіданні, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення боргу за договором позики.

Керуючись ст.ст.3,6,10, 11, 14, 57-64, 77, 169, 209, 212- 215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 476 549,60 грн. та стягнення судового збору - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя