Справа № 713/1975/16-ц
Провадження №2/713/81/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідачів Мигівської сільської ради, ОСОБА_3

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5, які проживали в АДРЕСА_1. Після їх смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

За життя батьки склали заповіт за якими на випадок своєї смерті заповідали своє майно їй та її рідній сестрі ОСОБА_3 Після смерті батька, її матір ОСОБА_4 своєчасно вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала разом з ним в одній квартирі, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала, оскільки захворіла та померла. Її сестра ОСОБА_3 відмовилась від спадщини після смерті батьків, на неї не претендує.

Вона, як спадкоємець за заповітом у встановлений законом шестимісячний термін прийняла спадщину, звернулась до приватного нотаріуса Штефюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом приватизації Вижницької міської ради Чернівецької області від 18 грудня 2001 року не вказано в якому будинку (за номером будинку) на АДРЕСА_1. Постанову приватного нотаріуса немає підстав оскаржувати, оскільки в документах, які підтверджують право власності на вказаний будинок були розбіжності стосовно адреси, а саме відносно назви вулиці, номеру квартири та номеру будинку, оскільки ці дані неодноразово змінювались та перейменовувались.

Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Згідно телефонограми позивачка ОСОБА_1 просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Мигівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Мигівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника міської ради.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Згідно телефонограми відповідачка ОСОБА_3 просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого 30.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №668, копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_2, повторно виданого 11.01.2000 року, виконкомом Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 квартири АДРЕСА_1.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 2001 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності є власниками квартири АДРЕСА_1.

З копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,50 кв.м., розташована на І-му поверсі двохповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 34,10 кв.м.

З копії рішення виконавчого комітету Мигівської сільської ради №33 від 23.11.2016 року вбачається, виконавчим комітетом Мигівської сільської ради, прийнято рішення відповідно до якого визначено та закріплено юридичну адресу квартирі в АДРЕСА_1, яка належала згідно свідоцтва про право власності від 18.12.2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в зв'язку з відсутністю в свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру по вуличної нумерації: АДРЕСА_1.

З довідки-характеристики виданої КП Вижницьке РБТІ №3/125 від 22.09.2016 року вбачається, що інвентарна вартість квартири АДРЕСА_1, становить 58609,00 грн.

Судом також встановлено, що батьки позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який 12.03.1960 року був зареєстрований в с.Шепіт, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, Серія НОМЕР_3, виданого 22 березня 1960 року в с.Шепіт, Вижницького району Чернівецької області.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України у разі поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними.

Ці ж положення закріплені в ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю, зокрема є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність").

Суд вважає, що, квартири АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на яку отримано 18.12.2001 року є спільним майном подружжя, частки подружжя в якому є рівними.

За життя, а саме 10 травня 2007 року, ОСОБА_5 залишив заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, і взагалі все те, на що він матиме право, заповів: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 10 травня 2007 року секретарем виконавчого комітету Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області Гайдук К.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №126.

Таким чином, ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки вона була зареєстрована та постійно проживала разом з спадкодавцем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4, виданого 14.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №140, копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_2, повторно виданого 11.01.2000 року, виконкомом Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

З довідки виданої Мигівською сільською радою №689 від 10.10.2016 року вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №34, сторінка 243, особовий рахунок НОМЕР_5 ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_1. Спадкодавцем на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було складено заповіт. Даних про коло інших спадкоємців у виконкомі сільської ради немає. В даній квартирі на даний час ніхто не проживає.

За життя, а саме 10 травня 2007 року, ОСОБА_4 залишила заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, і взагалі все те, на що вона матиме право, заповіла: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 10 травня 2007 року секретарем виконавчого комітету Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області Гайдук К.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №127.

Судом також встановлено, що крім позивачки ОСОБА_1, спадкоємцем за заповітом є дочка померлої - ОСОБА_3, яка відмовилась від належної їй частки у спадковому майні після смерті матері ОСОБА_4, що підтверджується копією заяви ОСОБА_3 приватному нотаріусу від 29.06.2016 року. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №19/2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.1274 ЦК України. спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, але у зв'язку із тим, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом приватизації Вижницької міської ради Чернівецької області від 18 грудня 2001 року не вказано в якому будинку (за номером будинку) на АДРЕСА_1 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №150/02-14/19-2016 від 31.08.2016 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі.

При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Керуючись ст.ст. 16, 392, 1234-1236, 1268, 1269, 1270, 1273-1275 ЦК України, ст.ст.1, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 01.01.2016 року, ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН-НОМЕР_6), право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, а саме, на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич