Справа № 591/1082/17
Провадження № 2/591/1244/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ТОВ «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він надає послуги з опалення та гарячого водопостачання відповідачу, якій проживає в квартирі 42 по пр. М. Лушпи, 29 в м. Суми. Відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплачує за спожиті послуги, в звязку з чим має заборгованість в сумі 16094,16 грн.. Тому просять стягнути з відповідача 16094,16 грн. боргу за період з 01.09.2013 року по 31.05.2016 року, а також понесені по справі судові витрати

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач позов заперечив та пояснив, що між ним та позивачем відсутній договір про надання послуг. Позивач проводить нарахування по тарифам, які є незаконними. Він взагалі не користується послугами позивача, оскільки у квартирі він самостійно відключив опалення. Крім того, у квартирі встановлений бойлер років 5-7 назад та він послугами з гарячого водопостачання також не користується, але гаряча вода не опломбована. До позивача з приводу якості послуг він не звертався, оскільки не знає хто надає послуги, а договір відсутній. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Також заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів.

Судом встановлено, що відповідач мешкає у квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої він є, та користуючись послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання, які йому надавав позивач, своєчасно та в повному обсязі не оплачувала за надані послуги, в звязку з чим за період з 01.09.2013 року по 31.05.2016 року має заборгованість в сумі 16094,16 грн. що підтверджується оборотними відомостями та розрахунком заборгованості наданим позивачем..

Відповідно до ст. ст. 67, 68, 156 ЖК України, п. п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідчедення, споживач зобовязаний вносити плату за послуги з опалення приміщення та гаряче водопостачання своєчасно, не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права особи, права якої порушено ( позовна давність ) становить 3 роки.

Позивач з зазначеним позовом звернувся до суду 02 березня 2017 року.

Позивач всупереч вимогам ЦПК України не надав жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку давності та достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності, що до заборгованості в розмірі 1361,50 грн., яка виникла у період до лютого 2014 року. Той факт, що позивач раніше звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, не свідчить про наявність підстав для поновлення строку давності, оскільки з заявою про видачу судового наказу з приводу зазначеної вище заборгованості позивач звернувся у 2016 році, скасований вказаний виданий судовий наказ був 23 серпня 2016 року, а даний позов позивач подав лише 02 березня 2017 року.

Відповідачами подане клопотання про застосування строку давності.

Посилання відповідача на відсутність договору, незаконне застосування позивачем тарифів та не користування послугами позивача у спірний період не заслуговують на увагу.

Частиною 1, п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до рішення Сумської міської ради від 03.08.2005 року № 1338-МР «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії» цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії, який належить територіальній громаді м.Суми, було передано в оренду ТОВ «Сумитеплоенерго» строком на 10 років. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 720 від 27.12.2005 року «Про визначення виробників послуг і виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано виробником і виконавцем послуги з транспортування і передачі теплової енергії населенню по м.Суми. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 року «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Нарахування за надані послуги здійснюється ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідно до тарифів затверджених у встановленому законом порядку, які наведені у розрахунку позивача. При цьому, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження незаконності застосування позивачем тарифів наведених позивачем.

Також відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що позивачем йому не надавалися послуги чи надані послуги були не належної якості.

Як зазначив сам відповідач з приводу якості наданих послуг він з претензіями до позивача не звертався.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Наведений вище висновок суду узгоджується з праовою позицією ВСУ у справі 6-2951цс15.

Суд зазначає, що відсутність укладеного договору між споживачем та надавачем послуг не звільняє споживача від оплати наданих йому фактично послуг. Більш того, Верховним судом України зроблений обовязковий до застосування правовий висновок від 10.10.2012 року у спорі про зобовязання споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, який полягає в наступному: Відповідно до змісту статті 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобовязана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якого споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Встановивши, що виконавцем такі послуги надаються, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд за позовом виконавця ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним.

Судом встановлено, що позивачем фактично надавалися відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачем дані послуги були отримані, але оплати їх не була проведена відповідачем.

З наведеного вбачається, що розмір заборгованості відповідача з оплати наданих послуг у межах строків позовної давності становить 14732,66 грн.

Виходячи з викладеного порушене право позивача підлягає захисту, а тому з відповідача необхідно стягнути заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в межах позовної давності в сумі 14732,66 грн.. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити з наведених вище підстав. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1456 грн. в рахунок відшкодування понесених у справі судових витрат, пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 64, 67, 68, 156 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ „Сумитеплоенерго задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ „Сумитеплоенерго суму заборгованості в сумі 14732,66 грн. та судові витрати в сумі 1456 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя