справа №445/278/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

при секретарі Музичка Л.Т.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та поновлення права власності, суд , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та поновлення права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він 03.07.1990 року одружився із ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 26.06.2009 року на підставі рішення виконкому Золочівської міської ради Львівської області за № 198 від 26.06.2009 року, який розглянув заяву дружини позивача ОСОБА_3, про оформлення права приватної власності на закінчений будівництвом житловий будинок № 123 по вул. Бродівській в м. Золочеві Львівської області видано свідоцтво про право власності на житловий будинок № 123 по вул. Бродівській в м. Золочеві Львівської області, який вони разом перебудували, закінчили будівництвом, ввели в експлуатацію під час шлюбу. 10 квітня 2013 року між його дружиною ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язувалася здійснювати догляд за ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1, а ОСОБА_3 передала у власність набувача ОСОБА_2 житловий будинок за № 123 з надвірними спорудами та будівлями по вул. Бродівській в м. Золочеві Львівської області та земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), що знаходиться в м.Золочів по вул.Бродівській,123. Даний договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за 547. Тоді ж, 10.04.2013 року цим же нотаріусом накладено заборону відчуження зазначених в договорі житлового будинку та земельної ділянки до припинення договору довічного утримання (догляду), яку зареєстровано в реєстрі за номером 548. ОСОБА_1 висловив свою згоду на укладення дружиною ОСОБА_3ГІ. договору довічного утримання (догляду) у письмовій нотаріально посвідченій формі. 27 березня 2015 року ОСОБА_3П, з якою позивач разом прожив в шлюбі біля 25 років, померла. В даний час ОСОБА_1, в силу свого віку та стану здоров'я, потребує постійної допомоги, однак відповідачка не в змозі виконати це, оскільки має свою сімю, постійну роботу і турботи повязані з цим. Відповідач неналежно виконує умови договору довічного утримання, а саме: не в повній мірі здійснювала догляд, не надає достатньої матеріальної допомоги, не забезпечує позивача належним одягом та харчуванням як зазначено в умовах вищевказаного договору. Також позивач звернувся до територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, який виділив позивачу працівника, який його обслуговує, замість того, що це мала робити відповідач.

Тому, з посиланням на вимоги ст.ст. 614,744,749,755,756 ЦК України п.9-11 договору довічного утримання від 10.04.2013 р. вважає, що відповідачка не виконує взяті на себе обов'язки, які передбачені договором довічного утримання (догляду) та просить суд розірвати договір довічного утримання від 10 квітня 2013 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в частині обовязку ОСОБА_2 утримувати позивача ОСОБА_1, повернувши у власність позивачу ОСОБА_1 половину житлового будинку з надвірними будівлями та половину земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Золочів, вул. Бродівська, буд. 123 Львівської області. Раніше накладену нотаріальну заборону у зв'язку із посвідченням договору довічного утримання від 10 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відчуження зазначених в договорі житлового будинку та земельної ділянки, які належать ОСОБА_2 до припинення договору довічного утримання (догляду), зареєстровану в реєстрі за № 548 скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_5 позов підтримали, просять його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Дали пояснення про те, що відповідачка неналежно здійснює догляд за позивачем, так як на вихідні з сімєю їздить до своєї матері в смт.Поморяни. В робочі дні працює цілий день, тому йде на електричку зранку на 8 годину, а повертається в 19 годині, із таким графіком не може повністю виконувати умови як це прописано у договорі. Його обслуговує працівник територіального центру управління соціального захисту ОСОБА_6 двічі в тиждень, яка приходить до нього в основному для спілкування, памятає, що один раз готувала вареники, а коли була жива дружина, то допомагала на городі. Крім цього 07 листопада 2016 р. відповідачка побила його у звязку з чим він звернувся у відділ поліції із заявою про нанесення тілесних ушкоджень. ОСОБА_7 з тим позивач пояснив, що він займає дві кімнати у житловому будинку, а відповідачка із сімєю із чотирьох осіб займає одну кімнату, кухня та допоміжні приміщення у спільному користуванні. Він має доступ до всього приміщення. Має можливість постійно брати їжу в холодильнику, користуватися ванною кімнатою, туалетом. Відповідачка пере йому білизну та одяг, однак його пральною машиною. За комунальні послуги (електроенергію, газ, воду) він не оплачує, пенсію витрачає на власні потреби. За час спільного проживання один раз потребував лікування, однак лікувався вдома і відповідачка, яка є медсестрою надавала йому допомогу. Щодо надання перукарських послуг, то стриже його сусід. Відповідач згідний уступити відповідачці житловий будинок в замін на купівлю йому однокімнатної квартири, оскільки він хоче привести жінку та одружитися. Вважає, що він за час шлюбу зробив значний вклад у добудову будинку, оскільки робив перекриття, добудовував веранду, тому має право власності на ? частину будинковолодіння як чоловік померлої ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Відповідач пояснила, що ОСОБА_3 являлася її близькою родичкою по лінії матері. Ще до укладення договору, відповідачка постійно допомагала сімї ОСОБА_3, а у 2013 р. тітка запропонувала укласти договір довічного утримання. З цього часу вона з сімєю здійснювала постійний догляд за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_3, яка перед смертю потребувала особливого догляду, так як була лежачою, відповідачка продовжує по сьогоднішній день здійснювати догляд за позивачем. Однак останній постійно пиячить, приводить в дім невідомих осіб, з якими розпивають спиртні напої. Неодноразово вона забирала його з вулиці додому, оскільки він перебуваючи в алкогольному спянінні, лежав на вулиці. Її робочий день починається з 09.00 год. до 15.00 год., тому з 16.00 год. вона перебуває вдома. Кожен день позивач забезпечений триразовим харчуванням. Його твердження про те, що вона готує їсти один раз в тиждень є неправдивими, оскільки в неї двоє малолітніх дітей, яким вона також поряд з позивачем готує їсти. Всі харчуються однаковими стравами, позивач харчується разом із сімєю відповідачки. Вона прибирає будинок, пере йому білизну та одяг, купляє за необхідності одяг та взуття про підтверджено товарними чеками. Стриже його сусід, за це її чоловік допомагає йому в господарстві. Щодо заяви в поліцію, то в даний час факт нанесення тілесних ушкоджень не підтвердився і була винесена постанова про закриття кримінального провадження. А стосовно надання послуг працівником територіального центру, то дійсно ОСОБА_6 інколи приходить до позивача, однак лише поспілкуватися та попити кави. Відповідачка не раз повідомляла її, що вона згідно укладеного договору здійснює догляд як за ОСОБА_3 та і за ОСОБА_1, на що остання повідомила, що це на ніщо не впливає. Відповідач працює медичною сестрою і сама надає необхідну медичну допомогу позивачу, зокрема, коли останній хворів грипом, а також під час травмування - ставила йому компреси. Тому вважає, що жодних доказів того, що вона не виконує умов договору немає. Доводи позивача є надуманими та не підтвердженими, позивач ні в чому не обмежений, вона як доглядала так і доглядає його, хоча своїми діями він провокує на негативне до нього ставлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні позивач 03.07.1990 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_3 (а.с.9).

ОСОБА_3 дружина позивача ОСОБА_1 померла 27.03.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6).

За життя 10 квітня 2013 року ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) уклали договір довічного утримання (догляду), згідно якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 належний їй жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться м.Золочів вул.Бродівська, 123 (а.с. 5-8).

У п.9-11 договору зазначено про обовязок ОСОБА_2 по наданню ОСОБА_3 та ОСОБА_1 довічного забезпечення їх житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у житловому будинку. В обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями житлового будинку; забезпечення щоденним триразовим харчуванням (сніданок, обід, вечеря). При цьому сніданок має бути приготовлений не пізніше 10 години ранку, а вечеря не пізніше 19 години; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; надання побутових послуг (прання білизни один раз на 14 днів, послуги перукарні один раз на місяць, тощо; забезпечення належними лікувальними засобами, на підставі виданих лікарями рецептів; забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів. Крім цього грошова оцінка, зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць, за згодою сторін, визначається в розмірі не менше половини мінімальної заробітної плати. Причому сторони можуть окремо домовитись, в майбутньому, про збільшення або зменшення вартості матеріального забезпечення, з урахуванням інфляції, або індексації цін на окремі товари. ОСОБА_7 з цим набувач зобовязана поховати відчужувача ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у випадку їх смерті.

При укладенні договору сторонами дотримано вимоги закону, щодо форми та зазначення істотних умов договору, відповідно до ст.ст.744, 745 ЦК України.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями відповідача та її представника, частково поясненнями самого позивача, показаннями свідків, дослідженими в судовому засіданні доказами, відповідачка в повному обсязі виконувала та продовжує виконувати обов'язки щодо забезпечення позивача харчуванням, одягом, взуттям, наданням побутових послуг, медичної допомоги, доглядом та іншою необхідною допомогою.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, кожен, зокрема, показали що відповідачка ОСОБА_2 повністю виконує умови договору довічного утримання, вона з сімєю займає одну кімнату у будинку, в той час як ОСОБА_1 проживає у двох кімнатах. Він досить часто зловживає спиртними напоями, приводить в будинок сторонніх осіб розпивати спиртне, тому в стані алкогольного спяніння часто ініціює конфлікти та виклики поліції. Однак, не зважаючи на таку поведінку, ОСОБА_2 як доглядала, так і продовжує доглядати ОСОБА_1 Він забезпечений постійним доглядом, три разовим харчуванням, одягом та взуттям, в господарстві все прибрано та доглянуто.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6К показала, що працює соціальним працівником у територіальному центрі управління соціального захисту населення та двічі в тиждень приходить до позивача ОСОБА_1 надавати йому послуги, однак ствердно не змогла пояснити, які саме послуги йому надає. Та підтвердила, що ще за довго до укладення договору довічного утримання з 2011 р. була призначена соціальним працівником у сімю ОСОБА_3 і їй було відомо про укладення у 2013 р. договору довічного утримання, однак не змогла обґрунтовано пояснити, чому приходить надавати послуги і в даний час.

Допитаний свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав пояснення про те, що позивач жалівся йому що ОСОБА_2 неналежно його доглядає, на вихідні їздить із сімєю в село до матері, разом з тим підтвердив, що приходить до позивача, який є його дядьком не часто, а сварки з останнім відбуваються з приводу того, щоб до нього ніхто не приходив.

Однак такі показання жодним чином не спростовують показань даних свідками ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які є узгоджені між собою та підтверджені показаннями самого позивача, який не заперечив, що дійсно він харчується вдома, відповідачкою останнім часом йому придбано куртку, чоботи, штани та шкарпетки, вона йому пере одяг та надавала медичну допомогу, коли отримав травму, а також відеозаписами, при перегляді, яких позивач не заперечив, що на відеозйомці зображений він та те, що він харчується на кухні у своєму будинку, також факт харчування підтверджений і фотографією від 25.07.2015 р. (а.с.88) на якій зображений позивач із сином відповідачки, що підтвердив в судовому засіданні сам позивач.

ОСОБА_7 з тим суд не приймає до уваги фотозображення на а.с.72,73,88 оскільки такі жодним чином не підтверджують на не спростовують жодних обставини у справі та не стосуються предмета доказування.

Твердження позивача про нанесення йому тілесних ушкоджень відповідачкою спростовані в судовому засіданні долученою копією постанови про закриття кримінального провадження від 18.11.2016 р. винесеною начальником СВ Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7, з якої випливає, що досудовим слідством встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а.с.121).

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК).

За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наведені сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не було порушено умови договору довічного утримання, оскільки відповідачка виконувала та продовжує виконувати обов'язок щодо забезпечення позивача належним харчуванням, одягом, доглядом й необхідною допомогою, що не заперечується самим позивачем, який не надав суду доказів, які мали спростувати ці обставини, що стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання та повернення у власність позивачу ОСОБА_1 половину житлового будинку з надвірними будівлями та половину земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Золочів, вул. Бродівська, буд. 123 Львівської області.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання від 10.04.2013 року, в задоволені якого слід відмовити.

Відповідно ст.ст. 203, 215, 744, 755, 747, ЦК України, керуючись ст. 10, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та поновлення права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_15