АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2008/16-ц Номер провадження 22-ц/786/185/17Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» на ухвалу судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 7 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків недійсності договору,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 7 листопада 2016 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 30 листопада 2016 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді в частині недотримання правил підсудності, ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна»подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме положень ст. 109 ЦПК України, що призвело до помилкового відкриття провадження у справі, ставить питання по скасування ухвалу та повернути справу на новий розгляд для вирішення підсудності розгляду справи. Вважає, що спір підлягає розгляду в Дарницькому районному суді м. Києва, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 307 ч.2 п.1 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків недійсності договору, свої вимоги обґрунтовуючи порушенням його прав як споживача фінансових послуг, оскільки лізингодавець повідомив про неможливість надати йому автомобіль у визначеній умовами договору специфікації, при цьому зазначив, що сплачені лізингоодержувачем кошти відповідно до умов фінансового лізингу поверненню не підлягають.

Ухвалою судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 7 листопада 2016 року відкрито провадження по справі.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Частиною 5 ст. 110 ЦПК України передбачено, що позови, про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», обґрунтовував свої позовні вимоги порушенням його прав, як споживача фінансових послуг, а тому звернувся до суду виходячи з альтернативної підсудності, за місцем свого проживання, тобто до Комсомольського міського суду.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, суд керувався наданим ч.5 ст.110 ЦПК України правом позивачу на вибір альтернативної підсудності.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, які регулюють питання підсудності, не заслуговують на увагу.

Так, посилання на те, що виниклі між сторонами правовідносини не підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів», а отже відсутні підстави для застосування його норм під час вирішення питання про відкриття провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки характер спірних правовідносин, їх правову природу, а відтак і норму права, яка підлягає застосуванню при вирішення спору, на стадії відкриття провадження по справі суд не з'ясовує.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12.04.1996 року до відносин, які регулює Закон України «Про захист прав споживачів», встановлені відносини, які виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання й зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Таким чином, правовідносини, які виникають із договорів фінансового лізингу підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, в п. 5 зазначеної постанови Пленуму, Верховний Суд України роз'яснив, що відповідно до ст. 24 ЗУ «Про захист прав споживачів», - споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору і жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або передати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Враховуючи, що саме позивач визначає підставу та предмет позову, обґрунтовує заявлені вимоги, а вданому випадку позивач посилається як на підставу позову положення Закону України «Про захист прав споживачів», то останній наділений правом вибору підсудності.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження про те, що оспорюваний догорів нібито розірваний за ініціативою самої лізингової компанії, а відтак жодною нормою цивільного права не передбачено визнання недійсним договору, який був розірваний з ініціативи позивача, позаяк вказані обставини не мають правового значення при вирішенні судом питання про відкриття провадження, оскільки підлягають з'ясуванню вже в ході розгляду справи по суті в якості заперечень відповідача щодо підстав та предмету позову.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для скасування ухвали місцевого суду як постановленої з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» відхилити.

Ухвалу судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 7 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.