АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 673/61/15-ц
Провадження № 22-ц/792/147/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Федорової Н.О.,

суддів Костенка А.М., Янчук Т.О.,

секретаря Шевчук Ю.Г.,

з участю: прокурора Грамчук Т.А.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Хмельницької області, ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом прокурора Деражнянського району в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання рішення та державного акта на право приватної власності на землю недійсними,

в с т а н о в и л а:

14 січня 2015 року прокурор Деражнянського району в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, що будинок по вул. Робітничій, 4, складається з восьми квартир, які належать ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Вказаний будинок розміщений на земельній ділянці, орієнтовною площею 0,1546 га, яка відноситься до земель житлової та громадської забудови.

26 жовтня 2002 року на підставі рішення сесії ОСОБА_3 міської ради № 13 від 26 квітня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,036 га по вул. Робітничій, 4, в м. Деражня Хмельницької області, серії Р1 № 782340, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1142.

Вважає, що зазначене рішення ОСОБА_3 міської ради прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, тому підлягає визнанню недійсним, в тому числі виданий на його підставі державний акт на право приватної власності на землю.

Так, нормами земельного законодавства не передбачено передання у власність окремим співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки, на якій він розташований, або її частки, а також прибудинкових територій. Така земельна ділянка відповідно до ст. 42 ЗК України в разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку може передаватись безоплатно у власність або надаватись у користування обєднанню власників.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції ОСОБА_14 Провадження № 22-ц/792/147/17

Суддя-доповідач ОСОБА_15 Категорія № 47

Таким чином, земельна ділянка під житловим будинком по вул. Робітничій, 4, в м. Деражня Хмельницької області та його прибудинкова територія не можуть бути поділені між співвласниками цього будинку.

Вищезазначене рішення міської ради порушує інтереси мешканців даного будинку, оскільки останні, в звязку з приватизацією земельної ділянки, яка належить до прибудинкової території, позбавлені можливості користуватися обєктами та спорудами, призначеними для спільного користування, а також вільно проходити по території, яка прилягає до будинку, де вони постійно проживають.

А тому, просив суд визнати недійсним п. 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 26 квітня 2002 року № 13 в частині затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки по видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,036 га, яка знаходиться по вул. Робітничій, 4, в м. Деражня Хмельницької області; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 26 жовтня 2002 року серії Р1 № 782340, виданий на підставі рішення сесії ОСОБА_3 міської ради від 26 квітня 2002 року № 13 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1142, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,036 га.

Справа у судах розглядалась неодноразово.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним п. 1 рішення ОСОБА_3 міської ради Хмельницької області № 13 від 26 квітня 2002 року в частині затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки про видачу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,036 га, розташовану по вул. Робітничій, 4, в м. Деражня Хмельницької області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням, заступник прокурора Хмельницької області подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю від 26 жовтня 2002 року серії Р1 № 782340, виданого ОСОБА_1 та ОСОБА_8 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Рішення вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Не згідний із висновком суду про те, що визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,036 га, розташовану по вул. Робітничій, 4, в м. Деражня Хмельницької області породжує її вилучення в порядку ст. 140, 143 ЗК України, а оскільки дані підстави не зазначені прокурором у позові, суд відповідно до ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що прокурор звертався із позовом в інтересах громадян на підставі ч. 3 ст. 152 ЗК України, яка передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

На думку апелянта, у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. При цьому, вимога про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку є самостійним захистом порушеного права. Встановивши незаконність рішення сесії ОСОБА_3 міської ради № 13 від 26 квітня 2002 року, суд повинен був визнати недійсним і державний акт на право приватної власності на земельну, виданий ОСОБА_1 та ОСОБА_8

Вважає, що судом помилково застосовано до спірних правовідносин ст.ст. 140, 143 ЗК України, для відмови у задоволенні позовної вимоги прокурора щодо визнання державного акту на землю недійсним, оскільки ними встановлений перелік для випадків, коли таке право набуто в передбаченому законом порядку, а якщо суд встановив, що особа набула право на земельну ділянку на підставі незаконного рішення, така норма не може застосовуватись.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та закрити провадження у справі.

Рішення вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що при розгляді даної справи судами першої інстанції допущено ряд процесуальних порушень. Так, Деражнянським районним судом після задоволення незаконних та необґрунтованих, на думку апелянта, самовідводів суддів справу було направлено до найбільш територіально віддаленого Віньковецького районного суду, чим порушено правило територіальної підсудності.

Прокурор в порушення вимог ст.ст. 20, 21, 23 Закону України «Про прокуратуру» не зясував чи проводився попередній розгляд заяви ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 компетентними органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, оскільки лише після цього або у разі неприйняття ними у встановлені строки рішень з цих питань перевірка за заявою здійснюється прокуратурою.

Окрім того, відсутні докази порушення прав та законних інтересів даних громадян.

Суд проігнорував його клопотання про застосування ст.ст. 115, 116 ЦПК України та повернення справи до Деражнянського районного суду Хмельницької області для направлення її останнім до найбільш територіально наближеного суду.

Копію ухвали про передачу справи із Віньковецького районного суду до Деражнянського районного суду йому, як стороні у справі, направлено не було, що позбавило можливості оскаржити її в апеляційному порядку.

На думку апелянта, помилково його процесуальний статус визначений у якості відповідача, оскільки відсутні будь-які докази завдання ним майнової чи немайнової шкоди особам, в інтересах яких заявлено позов, а також його вини. Так, спірна земельна ділянка не огороджена, до неї є вільний доступ, будь-які обєкти та споруди, призначені для спільного використання, відсутні.

Вважає, що його процесуальний статус необхідно було визначити у якості третьої особи і, у такому разі, справу розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Суд необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про витребування із ОСОБА_3 міської ради інформації про те чи приймалось рішення про створення, реєстрацію ОСББ, про виділення і закріплення на підставі відповідної землевпорядної документації розмірів та конфігурації прибудинкової території по вул. Робітничій, 4, у м. Деражня. Окрім того, він ставив питання про витребування графічних матеріалів із зазначенням території, прилеглої до будинку за вказаною адресою.

Апелянт вважає рішення незаконним, оскільки таке ухвалено після заявленого судді відводу, у задоволенні якого необґрунтовано було відмовлено.

Вирішуючи питання про правомірність прийнятого рішення ОСОБА_3 міською радою Хмельницької області від 26 квітня 2002 року, суд визнав його недійсним, що на думку апелянта, не відповідає вимогам закону, оскільки рішення органу місцевого самоврядування може бути визнано лише незаконним.

Судом не враховано, що в силу положень ст.ст. 257, 267 ЦК України строк позовної давності до спірних правовідносин сплинув і прокурор не ставив питання про його поновлення. Окрім того, у 2002 році в присутності осіб, в інтересах яких заявлено позов, здійснювалось обстеження, вимірювання спірної земельної ділянки та були відсутні будь-які заперечення з їхньої сторони щодо виготовлення державного акту на землю.

Посилаючись в оскаржуваному рішенні на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-VI від 20 грудня 2011 року, суд не врахував, що даний закон поширюється на правовідносини щодо захисту права власності, яке порушено незаконним правовим актом органу місцевого самоврядування, тоді як особи, в інтересах яких заявлено позов, ніколи не були власниками прибудинкової земельної ділянки, а тому не мають жодного відношення до речових прав на спірну землю і не можуть бути субєктами даних правовідносин.

Розглянувши справу по суті, суд порушив вимоги ст. 169 ЦПК України, а також його право на безпосередню участь у судовому засіданні.

На думку апелянта, у даному випадку відсутній предмет спору, оскільки позивачами реалізований відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельної ділянки по вул. Робітничій, 4, у м. Деражня і кожен з них отримав та користується прибудинковою земельною ділянкою.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 8 квітня 2016 року рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2015 року в частині вирішених позовних вимог прокурора в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасовано, провадження у справі в цій частині закрито у звязку з відмовою останніх від позову.

Отже, на даний час переглядається рішення суду першої інстанції в частині вимог прокурора Деражнянського району в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання рішення та державного акта на право приватної власності на землю недійсними.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнала.

ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності, чого не було зроблено судом першої інстанції, на підставі поданої ним заяви. Апеляційну скаргу прокурора не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Хмельницької області у судове засідання не зявився. Згідно письмової заяви просив справу розглядати без його участі. Зазначив, що пояснення, надані у справі раніше, підтримує.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та про відхилення апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України).

Відповідно до п.п. 1-6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом правильно встановлено, що на земельній ділянці по вул. Робітничій, 4 у м. Деражня Хмельницької області, орієнтовною площею 0,1546 га, яка відноситься до земель житлової та громадської забудови, розташований житловий будинок, що складається з восьми квартир, які належать громадянам на праві власності. Зокрема, і ОСОБА_1, і ОСОБА_2 є власниками квартир, які знаходяться у вказаному будинку.

Рішенням ОСОБА_3 міської ради Хмельницької області від 26 квітня 2002 року затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок по видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам, земельні ділянки яких розташовані на території міста (Т. 1, а.с. 7, 8). Додаток № 1 до вказаного рішення містить Список громадян міста, яким передано безкоштовно у власність земельні ділянки й посвідчено державними актами на право власності на землю (Т. 1, а.с. 10, 11). У ньому під № 11 зазначені прізвища ОСОБА_8 та ОСОБА_1.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 міської ради Хмельницької області від 26 квітня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (мати відповідача) отримали державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,036 га по вул. Робітничій, 4 у м. Деражня Хмельницької області. Він був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1142 (Т. 1, а.с. 12).

Зазначена земельна ділянка знаходиться безпосередньо поблизу багатоквартирного житлового будинку № 4, розташованого по вул. Робітничій, 4 в м. Деражня Хмельницької області.

Вказане підтверджується як даними повідомлення завідувача сектору містобудування, архітектури та будівництва ОСОБА_3 районної державної адміністрації Хмельницької області від 22.07.2015 року за № 36/2015 (Т. 2, а.с. 88), так і поясненнями ОСОБА_2 Даний факт також не заперечувався у судовому засіданні і відповідачем ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2-4 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

При цьому прибудинковою територією вважають встановлену за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення та обслуговування жилого будинку й господарських і технічних будівель та споруд біля нього, тобто територію під жилим будинком, проїзди й тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських потреб та інші території, повязані з утриманням і експлуатацією будинку.

З аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише обєднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Таким чином, нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про незаконність п. 1 рішення ОСОБА_3 міської ради від 26 квітня 2002 року № 13 в частині затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки по видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,036 га, яка знаходиться по вул. Робітничій, 4, в м. Деражня Хмельницької області, оскільки зазначена земельна ділянка фактично є частиною прибудинкової території будинку.

Одночасно з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про законність видачі на підставі вказаного рішення оспореного державного акту про право приватної власності на земельну ділянку та про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, заявленого відповідачем (Т. 1, а.с. 138-142) з наступних підстав.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки встановлено, що рішення ОСОБА_3 міської ради від 26 квітня 2002 року № 13 прийняте в порушення вимог ст. 42 ЗК України, то оспорений державний акт, виданий на його підставі, є неправомірним.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист інтересів фізичної особи.

Встановлено, що про порушення своїх прав ОСОБА_2 дізналась 11 травня 2002 року, погоджуючи протокол встановлення та узгодження суміжних меж з передачею межових знаків землевласнику ОСОБА_1 (Т. 4, а.с. 24). З позовом до суду прокурор звернувся 14 січня 2015 року (Т. 1, а.с. 1). Питання про поновлення вказаних строків з поважних причин прокурор не ставив.

За таких умов, строк позовної давності для предявлення прокурором в інтересах ОСОБА_2 зазначеного позову сплив. Отже, підстави для його задоволення відсутні.

Вказані обставини судом першої інстанції були зясовані неповно, що призвело до винесення рішення з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про незаконність відмови Віньковецького районного суду Хмельницької області у поверненні справи на розгляд до Деражнянського районного суду Хмельницької області, то такі не відповідають вимогам закону. Так, відповідно до приписів ст. 117 ЦК України спори між судами про підсудність не допускаються, а справа, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 116 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Отже, після виконання судом передбаченого законом обовязку, він зобовязаний її розглянути, а не повертати на розгляд до іншого суду.

Не знайшло свого підтвердження і порушення прокурором вимог ст.ст. 20, 21, 23 Закону України «Про прокуратуру».

Твердження ОСОБА_1 про помилкове визначення прокурором його процесуального статусу у якості відповідача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки саме прокурор, який заявляє позов в інтересах фізичної особи, визначає особу, яка має відповідати за позовом, а не особа, до якої він предявлений.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута неповноважним складом суду, оскільки судом першої інстанції не була вирішена його заява про відвід судді Потапову О.О. від 15 травня 2015 року (Т. 1, а.с. 143), є необґрунтованими, оскільки ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2015 року дане питання вирішено - відмовлено відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відвід вказаному судді (Т. 1, а.с. 188).

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, то таке задоволенню не підлягає, оскільки підстави, передбачені ст. 205 ЦПК України для цього відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Враховуючи вказане, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат. Зокрема, оскільки ОСОБА_1, звертаючись до судів апеляційної та касаційної інстанцій сплатив судовий збір у сумі 783 грн. 25 коп. = (121 грн. 80 коп. + 661 грн. 45 коп.), що підтверджується квитанціями № 131 від 14 серпня 2015 року та № 0.0.543485583.1 від 26 квітня 2016 року (Т. 2 а.с. 120, Т. 4 а.с. 2), то такий підлягає стягненню на його користь з позивача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

У позові прокурора Деражнянського району в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання рішення та державного акта на право приватної власності на землю недійсними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 783 грн. 25 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова