Справа № 465/2458/16 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/455/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.

секретаря: Симця В.І.

за участю: ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична

лікарня» - Сокальського Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час простою,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду з позовом про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час простою, посилаючись на те, що з лютого 2008р. вона працювала медсестрою психіатричного туберкульозного відділення №17 КЗ»ЛОКПЛ», наказом від 7.04.2016р. її звільнено з роботи за ст.40п.1 КЗпП України, у зв»язку із зміною в організації виробництва і праці. Вважає даний наказ незаконним, оскільки, для можливості застосування даної правової норми при її звільненні відповідачем було винесено ряд незаконних та сфальшованих наказів, які допустили штучне скорочення штату. Зокрема, 01.02.16р. було видано наказ № 54 «Про оголошення простою в 17-му психіатричному туберкульозному відділенні», який позивачка вважає незаконним, оскільки її за 2 місяці не попередили про зміну істотних умов праці. Водночас, 2.02.16р. прийнято наказ №59, згідно якого з 08.04.16р. ліквідовується психіатричне туберкульозне відділення №17. Підставою ліквідації вказано рішення медичної ради КЗ від 28.12.15р. Даним наказом скорочено 50 ліжок психіатричного туберкульозного відділення №17, скорочено чисельність працівників відділення на 22 одиниці. При звільненні не враховано переважне право на залишення на роботі,не отримано згоди профспілкової організації,членом якої вона є, не запропоновано іншу роботу.Просить скасувати накази про звільнення та про оголошення простою,поновити її на посаду медсестри психіатричного туберкульозного відділення №17 КЗ»ЛОКПЛ», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу,а також за час незаконно оголошеного простою.

01.07.16р. позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої вказує,що відповідно до п.4.1.8 Статуту КЗ ЛОКПЛ, накази, що стосуються штатного розкладу головний лікар повинен погоджувати з Департаментом управління охорони здоров»я обласної держадіміністрації, однак такого погодження щодо закриття 17 відділення отримано не було. Просить скасувати накази №54 від 1.02.16р. про оголошення простою, №197 від 7.04.16р. про звільнення позивачки, №59 від 02.02.16р. про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час незаконно оголошеного простою.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ №59 від 02.02.16р., виданий виконуючим обов»язки головного лікаря Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», «Про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників».

Скасовано наказ №197 від 07.04.16р., виданий виконуючим обов»язки головного лікаря Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», в частині звільнення із займаної посади сестри медичної стаціонару 17 відділення ОСОБА_2.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді сестри медичної стаціонару 17 відділення Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Стягнуто з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36223 грн.75коп.

Відповідно до ст.235 КЗпП України допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу.

Стягнуто з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» судовий збір в дохід держави в сумі 1378 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржили КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_2

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності штату, не дав належної оцінки наведеним відповідачем доказам про фактичну та реальну ліквідацію психіатричного туберкульозного відділення № 17 КЗ «ЛОКПС», у якому медсестрою працювала позивачка, не взяв до уваги, що запроваджена нова структурна схема, а лише обмежився тим, що на момент звільнення позивача з роботи структуру і штатний розпис відповідач у порушення положень Статуту КЗ «ЛОКПЛ» та Положення про Департамент охорони здоров'я ЛОДА не погоджував з останнім. Крім цього вказує, що розмір стягнутого з відповідача на користь позивачки середнього заробітку є завищеним внаслідок неправильно проведеного розрахунку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги скасувати та задовольнити її позовну вимогу про скасування наказу № 54 від 01.02.2016р. «Про оголошення простою в 17-му психіатричному туберкульозному відділенні КЗ «ЛОКПЛ». Зазначає, що судом не було враховано, що вимога закону про переважне право на залишення на роботі не була дотримана, про що свідчить численні протоколи та акти складені комісією про розгляд переважного права працівників 17-го психотуберкульозного відділення на залишення на роботі, що була створена п.1 розпорядження № 76 від 25.03.2016р., тобто вже після попередження за два місяці про звільнення у зв'язку зі скороченням штату.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що ліквідація відділення, де працювала позивачка, проведене незаконно, наслідком чого є незаконність звільнення позивачки, яку суд поновив з цих підстав на роботі. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про оголошення простою, суд виходив з того, що простій виник з об'єктивних причин, а від переведення на час простою на інші посади, позивачка відмовилась.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Судом установлено, що з лютого 2008 року позивачка працювала сестрою медичною стаціонару 17-го відділення комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня". Наказом по лікарні від 02 лютого 2016 року № 59 вирішено ліквідувати з 08 квітня 2016 року психіатричне туберкульозне відділення № 17 КЗ ЛОКПЛ та скоротити в мережі ліжкового фонду КЗ ЛОКПЛ 50 ліжок психіатричного туберкульозного відділення № 17 КЗ ЛОКПЛ, а також скоротити чисельність працівників цього відділення у зв'язку із його ліквідацією. Позивачка була попереджена про наступне звільнення, про що свідчить її підпис на цьому наказі. В подальшому позивачку звільнено від займаної посади з 08 квітня 2016 року, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ від 07 квітня 2016 року № 197).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація або реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України (постанова Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-65цс12).

Як роз'яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільність скорочення чисельності або штату працівників, з огляду, зокрема, на положення ст. 64 ГК України, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженого органу підприємства, і саме останній має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, які полягали в тому, що в психіатричному туберкульозному відділенні № 17 КЗ ЛОКПЛ, яке розраховано на 50 ліжок, є недовантаженим (проходило лікування лише декілька пацієнтів, а станом на 1 лютого 2016 року пацієнти відсутні), які призвели до необхідності закриття такого відділення, із одночасним та повним скороченням, як його штату так і чисельності працівників відділення.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач діє на підставі статуту (в редакції 2006 року). Відповідно до п.п. 4.1.8 п. 4.1 розділу 4 цього статуту ЛОКПЛ має право розробляти свою структуру, штатний розпис, кошторис доходів та видатків, принципи і структуру управління за погодження з Головним управління охорони здоров'я обласної державної адміністрації. Структура та штатний розпис ЛОКПЛ визначається відповідно до обсягу та характеру робіт та затверджується начальником уповноваженого органу з питань охорони здоров'я (ГУОЗ ЛОДА) (п. 5.4. розділу 5 статуту).

Виходячи з аналізу даних положень статуту, колегія суддів приходить до переконання про помилковість висновку районного суду про те, що наказ відповідача про ліквідацію відділення є незаконним, оскільки такий не погоджений Департаментом охорони здоров'я ЛОДА, в силу того, що потребує погодження структура та штатний розпис, а не вирішення питання про відкриття чи закриття структурних підрозділів (відділень) в структурі відповідача. Окрім цього, поза увагою суду залишилось і те, що новий штатний розпис, який введено в дію з 8 квітня 2016 року, та у якому відсутнє 17-те відділення, погоджено уповноваженим органом.

Оскільки при прийнятті оскаржуваного наказу від 02 лютого 2016 року № 59 "Про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників» відповідачем не було допущено порушень положень статуту, рішення суду в цій частині позовних вимог підлягає скасуванню, з ухвалення нового про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня

попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від: 1 квітня 2015 року справі № 6-40цс15, 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

У справах про поновлення на роботі обов'язок доказування законності звільнення, в тому числі дотримання процедури звільнення, покладено на роботодавця.

На переконання колегії суддів, відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів надання персональних пропозицій позивачці про усі наявні, протягом терміну попередження, вакантні посади, а також доказів, що вона відмовилась від цих пропозицій.

Колегія суддів критично відноситься до акту від 24 лютого 2016 року "Про запропоновані посади", протоколу від 04 квітня 2016 року, протоколу від 05 квітня 2016 року та протоколу від 07 квітня 2016 року, як таких, що підтверджують факт виконання роботодавцем обов'язку щодо працевлаштування позивачки, оскільки позивачка заперечує факт пропонування на цих зборах, зокрема, їй вакантних посад, та відповідної фіксації відмови від її переведення на ці посади. Щодо акту, складеного 24 лютого 2016 року, то з нього також не убачається, які саме посади пропонувалися, в який спосіб, та як зафіксовано факт відмови позивачки від переведення на ці посади. При цьому колегія суддів враховує розбіжності в кількості вакантних посад, наданих відповідачем, як такі, що також свідчать про факт невиконання в повному об'ємі обов'язку, передбаченого ст. 492 КЗпП України (а.с.283 т.1).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано поновив позивачку на роботі, як таку, що звільнена з порушенням процедури, проте з невірних мотивів. Однак, цей недолік усунено в ході апеляційного розгляду. У зв'язку із чим рішення в частині поновлення позивачки на роботі слід залишити в силі.

У зв»язку з поновленням ОСОБА_2 на посаді, судом стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 36 223, 75 грн. При цьому суд визначив середньоденний заробіток позивачки у розмірі 278,64 грн., виходячи з довідки про доходи від 26.05.2016 року (а.с.131, т.1).

Разом з тим, як установлено судом, у вказаній довідці зазначено заробітну плату за грудень 2015 року у розмірі 8832,42 грн. з урахуванням індексації заробітної плати з травня по листопад 2015 року у розмірі 3623,34 грн та одноразової матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових потреб у розмірі 450,00 грн).

Згідно даних довідки про доходи (а.с.248 а.с.1) заробітна плата ОСОБА_2 за грудень 2015 року становить 4759,08, за січень -2016 року - 5099,80 грн. Середньомісячна заробітна плата становить 4929,44 грн., середньодення заробітна плата - 193,31 грн. (4759,08 грн + 5099,80 грн) : (27 р.д. +24 р.д.) Зарплата за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2016 року по 15.09.2016 року становить 25 323,61 грн (193,31 грн х 131 р.д.), які підлягають стягненню на користь відповідача.

Наказом в.о. головного лікаря КЗ ЛОКПЛ № 54 від 01.02.2016 року у психіатричному туберкульозному відділенні № 17 оголошено простій.

Відповідно до положень ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (ч.1 ст. 113 КЗпП України).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування наказу про оголошення простою у психіатричному туберкульозному відділенні № 17 та стягнення різниці зарплати за час простою, районний суд вірно виходив з того, що простій у відділенні виник з об»єктивних підстав у зв»язку з відсутністю пацієнтів. Факт відсутності пацієнтів у відділенні на момент оголошення простою не заперечується позивачкою.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення в цій частині не вбачає.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у зв»язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн, тому рішення суду в частині стягнення судового збору слід змінити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2016 року скасувати в частині скасування наказу № 59 від 02.02.2016 року, виданого виконуючим обов»язки головного лікаря Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» «Про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників». Ухвалити нове рішення в цій частині позовних вимог, яким відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2016 року скасувати в частині стягнення з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 36 223,75 грн. Ухвалити нове рішення в цій частині позовних вимог. Стягнути з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25 323,61 грн.

Рішення суду в частині стягнення з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» судового збору в дохід держави в сумі 1 378 грн. змінити. Стягнути з Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» судовий збір в дохід держави в сумі 1102,40 грн.

Рішення суду в частині допуску до негайного виконання рішення в частині стягнення заробітку в межах місячного платежу змінити. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітку в межах місячного платежу у розмірі 4929,44 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: